Постанова 
Іменем України
 
05 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 539/937/16-ц
провадження № 61-29229св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., 
Кузнєцова В. О.,
 
учасники справи:
позивач-відповідач -  ОСОБА_1 
відповідач-позивач -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 червня                        2017 року у складі судді Іващенка Ю. А. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2017 року у складі судді: Лобова О. А., Мартєва С. Ю.,  Хіль Л. М., у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до              ОСОБА_2 про поділ майна.
Позовна заява мотивована тим, що після розірвання шлюбу виникла необхідність розділити майно подружжя, але відповідач претендує і на його особисту власність - будинок, придбаний за час перебування у шлюбі, але за його особисті кошти. Добудову до будинку, гараж та рухоме майно він не заперечує розділити з колишньою дружиною.
З урахуванням уточнення вимог просив визнати житловий будинок АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю, як такий, що придбаний за його особисті кошти та виключити його з поділу; визнати спільною сумісною власністю подружжя прибудову до будинку вартістю 10 073,00 грн та гараж вартістю 135 599,00 грн і рухоме майно (16 найменувань) загальною вартістю 21 784,00 грн, поділити його за запропонованим ним варіантом, залишити йому гараж з прибудовою, стягнувши на користь відповідача 72 936,00 грн компенсації Ѕ частини вартості майна.
У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що під час шлюбу з ОСОБА_1 сторони придбали спільне рухоме та нерухоме майно, яке необхідно поділити у судовому порядку, оскільки добровільно вони не можуть дійти згоди щодо його поділу.
З урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності на частину житлового будинку з господарськими побудовами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 з реальним виділом цієї частини по другому варіанту судової експертизи. Визнати за нею право власності на рухоме майно: ліжко дитяче, ліжко двоспальне, гарнітур, пральну машину (автомат) LG, холодильник, м`який кухонний куточок. Інше рухоме майно  залишити за відповідачем. Визнати за нею право особистої власності на набір кухонних меблів, мультиварку DEX, мікрохвильову піч Saturn, які були подаровані їй особисто на день народження, м`які меблі, розташовані в залі будинку, які були подаровані їй її батьками до шлюбу. 
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області                                      від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов                           ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та                                       ОСОБА_2 та виділено ОСОБА_1 : пральну машину автомат вартістю 2 430,00 грн; стіл письмовий вартістю 170,00 грн; комп`ютерні меблі (навісна шафа і стіл) вартістю 1 305,00 грн; стінку в гостинній кімнаті вартістю                    2 975,00 грн; покриття на підлогу вартістю 595,00 грн; спальну кімнату (ліжко двоспальне) вартістю 2 125,00 грн; обігрівач «Антлант» вартістю 500,00 грн; зварювальний апарат з маскою вартістю 1 500,00 грн; болгарку вартістю 200,00 грн.
Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та                              ОСОБА_2 та виділено ОСОБА_2 : м`який куточок (кухня) вартістю 1 080,00 грн; кухонний гарнітур вартістю 2 127,00 грн; холодильник вартістю 2 549,00 грн; мікрохвильову піч вартістю 807,00 грн; мультиварку вартістю 630,00 грн; пральну машину (не автомат) вартістю 416,00 грн; 2 ліжка вартістю кожне по 1 799,00 грн (на загальну суму 3 598,00 грн); телевізор «Філіпс» вартістю 595,00 грн; стіл під телевізор вартістю 382,00 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 192,00 грн в рахунок компенсації різниці вартості часток при поділі рухомого майна. 
Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та                             ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Виділено ОСОБА_1 у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 будинку літ. «А-1» квартиру АДРЕСА_1 ( жовтий колір в додатку № 7 до висновку експертизи від 29 грудня 2016 року                                    № 818/819/820) по основній частині: кімнату «1-3» площею 15,1 кв. м, кімнату «1-4» площею 9,7 кв. м; вприбудові літ. «а-1»: санвузол «1-8» площею                                  6,8 кв. м загальною площею 31,6 кв. м, що на 1,45 кв. м менше ідеальної частки; по господарським будівлям і спорудам: сарай літ. «Д», убиральню                   літ. «Е», гараж літ. «Ж», огорожу № 3, частину огорожі АДРЕСА_2, яму вигрібну № 4 , що по житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами становить 73/100 частини та визнано за ним право власності на цю частину домоволодіння.
Виділено ОСОБА_2 у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 літ. «А -1» квартиру АДРЕСА_2 (блакитний колір в додатку № 7 до висновку експертизи від 29 грудня 2016 року                                 № 818/819/820) по основній частині: коридор «1-2» площею 3,6 кв. м, кімнату «1-5» площею 7,4 кв. м, коридор «1-6» площею 8,4 кв. м, частину кухні «1-7» площею 4,3 кв. м; вприбудові літ. «а»: частину кухні «1-7» площею 6,4 кв. м, коридор «1-1» площею 4,4 кв. м, загальною площею 34,5 кв. м, що на                           1,45 кв. м більше ідеальної частки; по господарським будівлям і спорудам: погріб літ. «Г», колодязь № 1, частину огорожі АДРЕСА_2 , що по житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами становить 27/100 частини та визнано за нею право власності на цю частину домоволодіння.
Зобов`язано  ОСОБА_1 : замурувати дверні отвори між приміщеннями:               «1-3» і «1-6» та «1-3» і «1-2»; в приміщенні «1-4» на місці віконного отвору влаштувати дверний отвір з подальшим влаштуванням подвійного дверного блоку; в зовнішній стіні даного приміщення пробити віконний отвір з подальшим влаштуванням віконного блоку; в кімнаті «1-4» влаштувати кухню; пробити дверний отвір між кімнатою «1-3» та санвузлом «1-8», над запланованим прорізом влаштувати несучі елементи (дерев`яний брусок, кутик, арматуру) та влаштувати дверний блок; влаштувати окремий вхід на горищний простір; в огорожі № 2 влаштувати ворота з хвірткою для забезпечення доступу на територію домоволодіння.
Зобов`язано  ОСОБА_2 : для забезпечення вимог пункту 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 розібрати перегородку між кімнатою «1-5» площею 7,4 кв. м та коридором «1-6» площею 8,4 кв. м, отримавши кімнату площею 15,8 кв. м; влаштувати перегородку в кухні «1-7» таким чином, щоб утворилося приміщення площею 3,8 кв. м та приміщення площею 6,9 кв. м; в приміщенні 3,8 кв. м влаштувати санвузол; розібрати перегородку між отриманим приміщенням площею 6,9 кв. м та коридором «1-1» та влаштувати нову перегородку на відстані 1,94 м від перегородки, що межує з отриманим приміщенням площею 2,5 кв. м; в результаті перепланувань отримано приміщення площею 7,0 кв. м, в якому влаштувати кухню та приміщення площею 4,3 кв. м; пробити дверний отвір між отриманим приміщенням площею 3,8 кв. м та коридором «1-2», над запланованим прорізом влаштувати несучі елементи (дерев`яний брусок, кутик, арматуру) та влаштувати дверний блок.
Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розділити горище відповідно до варіанту розподілу житлового будинку. 
Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обладнати власні квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно самостійними системами газопостачання, електропостачання, водопостачання, каналізації.
Зовнішні мережі газопостачання, електропостачання залишено в спільному користуванні   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100 508,75 грн в рахунок компенсації різниці вартості часток при поділі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . 
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 про поділ майна та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про поділ майна відмовлено.
Додатковим рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 серпня 2017 року вирішено питання судових витрат.
Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 червня 2017 року залишено без змін. 
Рішення судів мотивовані тим, що ОСОБА_1  не доведено, що грошові кошти від продажу його квартири були використані на купівлю спірного будинку, а тому 1/2 частини зазначеного будинку з надвірними будівлями та спорудами була набута подружжям під час шлюбу і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині визнання спільним сумісним майном подружжя житлового будинку. В іншій частині судові рішення не оскаржуються.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано того, що кошти на придбання спірного будинку були особистою власністю  ОСОБА_1 , а відповідач не надала доказів того, що також приймала участь у придбанні будинку. 
Заперечення (відзив) на касаційну  скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою ВССУ від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
24 травня 2018 року справу № 539/937/16-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 08 листопада 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Козлівській сільській раді Чорнухинського району Полтавської області, актовий запис  №16.
Під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 жилий будинок АДРЕСА_1 , про що укладено договір купівлі-продажу від 21 березня 2002 року.
Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області                              від 12 січня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Відповідно до висновку експертизи від 29 грудня 2016 року № 818/819/820 самовільних будівель за адресою: будинок АДРЕСА_1 , немає. 
Ринкова вартість будинку складає 436 210,00 грн, ринкова вартість                              1/2 частини домоволодіння становить 218 105,00 грн. Висновком експерта                         від 29 грудня 2016 року встановлена неможливість проведення розподілу будинку на дві рівні частини, тобто в точній відповідності до розмірів ідеальних часток. 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірний будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки придбане за час їх перебування в шлюбі, сумісного проживання та за спільні кошти.
У договорі купівлі-продажу від 21 березня 2002 року спірного будинку вказана вартість нерухомого майна - 12 500,00 грн. У договорі також вказано, що грошові кошти за договором продавцем ОСОБА_5 від             ОСОБА_1 отримано повністю.
Матеріали справи містять договір купівлі продажу від 25 червня 2002 року квартири АДРЕСА_3 , яка належала на праві власності ОСОБА_1 . У договорі вказано, що продаж вчинено за 8 010,00 грн та зазначено, що кошти за вказаним договором ОСОБА_1 отримано від покупця до підписання договору. 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України), прийнятого 10 січня 2002 року, який набрав чинності з 01 січня                2004 року, положення цього Кодексу застосовуються до тих відносин, що виникли між подружжям після набрання ним чинності.
Установлено, що спірний будинок придбано до 01 січня 2004 року, тому до правовідносин про набуття у власність спірної садиби підлягають застосуванню норми Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України).
Відповідно до статей 22, 23, 28 КпШС України, статей 16, 17 Закону України «Про власність», статей  112, 118 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час придбання спірного будинку), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 28 КпШСУкраїни в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.                    В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Відповідно до частини першої статті 29 КпШСУкраїни якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.
Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із статтею 24 КпШСУкраїни, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2017 року в частині визнання спільним сумісним майном подружжя житлового будинку, в іншій частині оскаржувані судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.
Суди попередніх інстанцій надали належну оцінку договорам купівлі продажу спірного будинку та особистої квартири ОСОБА_1 і дійшли висновків про недоведеність факту придбання спірного будинку за рахунок коштів від продажу квартири АДРЕСА_3 , оскільки придбання будинку передувало продажу квартири. 
Крім цього, ціна вказана у договорі про придбання будинку становить 12 500,00 грн, що значно перевищує ціну за договором продажу квартири -              8 010,00 грн. Посилання ОСОБА_1 на те, що йому кошти додавав батько на придбання будинку не підтверджено належними та допустимими доказами у справі. 
Оскільки ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами, що спірний будинок було придбано за його особисті кошти, тому суди попередніх інстанцій обгрунтовано дійшли висновку про те, що це майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в рівних частинах між сторонами.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального та порушенням норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення, в частині визнання спільним сумісним майном подружжя житлового будинку, - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2017 року, в частині визнання спільним сумісним майном подружжя житлового будинку, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            В. М. Ігнатенко
 
В. С. Жданова
 
В. О. Кузнєцов