Постанова
Іменем України 
 
06 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 306/1061/15-ц
провадження № 61-29246св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2015 року у складі судді Вінер Е. А. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 15 червня 2017 року у складі колегії суддів: Собослоя  Г.  Г., Мацунича М.  В., Бисаги Т. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування.
 
Позов мотивовано тим, що 29 травня 2012 року на автодорозі Перечин-Свалява-Довге сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 
 
Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
 
Виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором страхування, страхова компанія ПрАТ «СК «Провідна», у якій застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача, виплатила ОСОБА_3 страхове відшкодування на підставі страхового акта у розмірі 49 500 грн.
 
Оскільки ОСОБА_1 не повідомив страховика про ДТП у всановлений законом строк, у страховика виникло право стягнути у порядку регресу суму страхового відшкодування, виплачену ОСОБА_3 . 
 
З огляду на викладене ПрАТ «СК «Провідна» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь у порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі 49 500 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від  06  листопада 2015 року позов ПрАТ «СК «Провідна» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Провідна» 49 500 грн як страхове відшкодування за завдані збитки та повернення оплаченого судового збору в сумі 495 грн.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законом встановлено обов`язок страхувальника невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Встановивши, що ОСОБА_1 звернувся до страховика з порушенням строків, установлених підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважав це достатньою підставою для стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у порядку регресу. 
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 15 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відхилилено. Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2015  року залишено без змін.
 
Ухвалу суду мотивовано тим, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо своєчасного повідомлення страховика про настання страхової події, що вказує на можливість регресної вимоги до нього.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що у зв`язку з перебуванням на лікуванні в стаціонарному відділенні травматології Свалявської центральної районної лікарні через травми, отримані в ДТП, ОСОБА_1 , не міг своєчасно повідомити страховика про обставини ДТП. Разом з цим, про ДТП ПрАТ «СК «Провідна» було повідомлено іншою особою. Крім того, судами не враховано правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-284цс15 (постанова від 16 вересня 2015 року), відповідно до якої факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу судового рішення про стягнення зі страхувальника страхової виплати у порядку регресу, за умови, що факт настання страхового випадку не оскаржується, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, а страховик сплатив страхове відшкодування.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу ПрАТ «СК «Провідна» до суду не подано.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 15 червня 2017 року і витребувано із Свалявського районного суду Закарпатської області цивільну справу № 306/1061/15-ц.
 
Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У травні 2018 року цивільну справу № 306/1061/15-ц передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року справу за позовом ПрАТ «СК «Провідна» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Суди встановили, що 17 січня 2012 року між ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_1 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №  АВ0506903 зі строком дії договору з 18 січня 2012  року до 17 січня 2013 року.
 
Відповідно до умов указаного полісу страхування позивач взяв на себе зобов`язання сплатити у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , страхове відшкодування за шкоду, завдану третім особам.
 
29 травня 2012 року на автодорозі Перечин-Свалява-Довге стався страховий випадок - ДТП за участю автомобіля «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 
 
Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 05 січня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, встановлених статтею 38 КУпАП.
 
Унаслідок вищевказаної ДТП транспортному засобу «Ford», реєстраційний номер НОМЕР_1 , були завдані механічні пошкодження і, виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором страхування, ПрАТ «СК «Провідна» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування на підставі страхового акта у розмірі 49 500 грн, що підтверджується платіжним дорученням та відомістю з виплат.
 
Позиція Верховного Суду
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Страхування ? це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
 
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
 
Стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає об`єктом цього виду страхування майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
 
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. 
 
Так, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 Закону).
 
Згідно з підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
 
Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.
 
Зазначені норми вказують на право, проте не обов`язок страховика щодо подання регресного позову.
 
У разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення про задоволення регресного позову до водія забезпеченого транспортного засобу.
 
Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі   № 6-2011цс16.
 
Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди. 
 
Звертаючись до суду з указаним позовом, ПрАТ «СК «Провідна» посилалося на порушення відповідачем вимог підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо своєчасного повідомлення страховика про факт та обставини ДТП, яка відбулась 29 травня 2012 року. Разом з цим, ПрАТ «СК «Провідна» не спростувало наявність у нього зазначених відомостей, оскільки 11 липня 2012 року від імені відповідача надійшло письмове повідомлення про ДТП.
 
Колегія суддів звертає увагу також на те, що ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування за вказаною подією 29 травня 2012 року. 
 
ДТП зафіксована правоохоронними органами, про що в матеріалах справи наявні довідки; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності відповідно до постанови Свалявського районного суду Закарпатської області від 05 січня 2015 року; страховик сплатив страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі на підставі заяви останньої, яка була подана позивачу в день події. 
 
За таких обставин підстави для задоволення позову ПрАТ «СК «Провідна» відсутні.
 
Ураховуючи, що для вирішення указаного спору встановлення додаткових обставин справи не потребується, колегія суддів вважає за можливе ухвалити у справі нове судове рішення про відмову ПрАТ «СК «Провідна» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
 
За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміні рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
 
Вирішуючи спір, суди неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносин, а тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, в силу статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. 
 
Ураховуючи, що касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції, - скасуванню, сплачений ОСОБА_1 судовий збір при поданні касаційної скарги у розмірі 594 грн покладається на позивача.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , задовольнити.
 
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від  06  листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 15 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.
 
У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування відмовити.
 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 594 (п`ятсот дев`яносто чотири) грн судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                 І. А. Воробйова 

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк