ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року 
м. Київ

Справа №  910/14842/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. - (головуючий), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання  Малихіної О.В.,

представників учасників справи:
позивача - Державного підприємства "Городницьке лісове господарство"   - Якименко М.М. -адвокат (ордер КС №292272),
відповідача 1 - Державної казначейської служби України - не з`явився, 
відповідача 2 - Закарпатської митниці ДФС- не з`явився, 
третьої особи -  Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"- не з`явився, 

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу  Закарпатської митниці ДФС
на рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2019 (суддя Бойко Р.В.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 (головуючий суддя: Мальченко А.О., судді: Дикунська С.Я., Жук Г.А. )
у справі № 910/14842/18  
за позовом Державного підприємства "Городницьке лісове господарство"     (далі   - Лісове господарство)
до  Держави Україна в особі: 
1.Державної казначейської служби України (далі - Держказначейство),
2. Закарпатської митниці ДФС (далі - Митниця),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача -  публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі  - Залізниця),
про стягнення 2 192 553,00 грн.
1.  ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
Лісове господарство звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Держказначейства та Митниці про відшкодування шкоди у розмірі                                                        2 750 656,68 грн, завданої внаслідок неправомірної поведінки Митниці .
Позов обґрунтовано з посиланням  на неправомірні дії Митниці, які полягали у незаконному затриманні на митних постах товару  Лісового господарства та нездійсненні пропуску рухомого складу вагонів Залізниці з цим товаром у встановлений законодавством строк, внаслідок чого з останнього на користь Залізниці в судовому порядку були стягнуті додаткові платежі та збори за перевезення вантажів залізничним транспортом та пов`язані з ними послуги в розмірі 2 750 656,68  грн., а також судові витрати.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.12.2018 залучено до участі у розгляді справи № 910/14842/18 публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 18.02.2019, з урахуванням ухвали господарського суду міста Києва від 22.02.2019, прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач зменшив суму заявлених до стягнення коштів на суму відшкодування оплати затримки вагонів за тридцятиденний період згідно зі статтею    199 Митного кодексу України, у зв`язку з чим просив стягнути з Державного бюджету України 2198 553,16    грн. в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок неправомірної поведінки Митниці.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
Рішенням господарського суду міста Києва від 25.03.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 у справі № 910/14842/18 позовні вимоги позивача до Держави Україна в особі Казначейства та Митниці  задоволені повністю: стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 2 198 553,16 грн. в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок неправомірної поведінки Митниці. 
Рішення судів попередніх судових інстанцій мотивовано доведеністю усіх елементів складу цивільного правопорушення, наявність яких є підставою для стягнення збитків, заподіяних незаконними діями (бездіяльністю) органу державної влади.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Митниця, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, звернулася з касаційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 зі справи                                     № 910/14842/18, в якій просить Суд скасувати вищевказані судові рішення та  прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.  
2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
За твердженнями скаржника, судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки тому, що позивачем в порушення вимог статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належними та допустимими доказами (первинними документами) не доведено наявності та розміру шкоди, що виникла внаслідок дій Митниці. 
Матеріали справи не доводять наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями Митниці із забезпечення здійснення митного контролю та сплатою перевізнику (Залізниці) плати за надані послуги перевезення. Крім того, матеріали справи не дають змоги ідентифікувати період часу, за який Залізницею виставлено вимогу щодо сплати коштів; матеріали справи також не вказують на наявність преюдиціальних судових рішень, якими було б встановлено неправомірність дій Митниці за конкретно визначений період часу використання вагонів.
Заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспіврозмірним ані зі складністю справи, ані з часом в дійсності витраченим адвокатом на виконання відповідних видів робіт, ані з обсягом наданих ним послуг.
За результатами розгляду тотожного спору Верховний Суд у постанові від 10.01.2019 зі справи № 914/1221/18 визнав обґрунтованими аналогічні доводи Митниці.
Доводи інших учасників справи
Позивач у відзиві на касаційну скаргу просив залишити судові акти попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, зазначаючи, зокрема, про законність та обґрунтованість судових актів попередніх інстанцій.
Від третьої особи відзив на касаційну скаргу не надходив.
3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
На підставі контракту від 27.12.2013 № P-GR-14, укладеного позивачем як продавцем та Фірмою "Пізец ГмбХ" як покупцем, позивачем здійснювалась поставка деревини паливної різних порід залізничним транспортом у напіввагонах (експорт деревини).
В межах виконання наведеного контракту у травні 2016 позивачем зі ст. Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці на адресу Фірми "Пізец ГмбХ" було відправлено деревину паливну, завантажену у вагони № 60021797,                         № 60597606, № 65741688, № 60334950, № 60544657, № 65487985, № 66713983, № 66490376, № 65399479, № 68717610, № 68746841, № 68804558, згідно залізничних накладних № 493890 від 14.05.2016, № 494013 від 15.05.2016,                       № 494021 від 15.05.2016, № 495101 від 16.05.2016, № 497412 від 18.05.2016,                    № 497438 від 19.05.2016, № 497933 від 19.05.2016, № 497917 від 19.05.2016,                № 499186 від 20.05.2016, № 401083 від 23.05.2016, № 401091 від 23.05.2016,                      № 401356 від 23.05.2016, які в період з 17.05.2016 по 26.05.2016 прибули на територію залізничної станції "Батьово-Сортувальна" пункту контролю "Батьово" митного посту "Залізничний" Митниці для здійснення митних процедур та подальшого пропуску рухомого складу вагонів залізниці з товаром (код УКТ ЗЕД 4401) "Деревина паливна у вигляді колод, сосна, згідно ГОСТу3243-88     позивача за митними деклараціями типу ЕК10АА від 13.05.2016 №    101040000/2016/004203, від 14.05.2016 №    101040000/2016/004257, від     14.05.2016     №    101040000/2016/00428,     від     16.05.2016     №    101040000/2016/004274, від 18.05.2016 №    101040000/2016/004394, від 19.05.2016 № 101040000/2016/004417, від 18.05.2016 №101040000/2016/004396, від 19.05.2016 №    101040000/2016/004418, від 20.05.2016 №    101040000/2016/004457, від 23.05.2016 №    101040000/2016/004529, від 23.05.2016 № 101040000/2016/004530, від 23.05.2016 №101040000/2016/004571.
З метою здійснення додаткових заходів митного контролю відправлений позивачем вантаж у зазначених вагонах було затримано Митницею на період з червня по жовтень 2016 року.
За час затримки відповідних вагонів ПАТ "Укрзалізниця" було нараховано позивачу до сплати додаткові збори (плату за користування вагонами, збір за зберігання, зважування вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, збір за участь представника залізниці при зважуванні товару, збір за подання/забирання вагону з під`їзної колії, тариф та плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею протягом зазначеного часу в т.ч. на вказівку митниці) на загальну суму 2 750     656,68 грн, що стали предметом стягнення за судовими рішеннями у справах господарського суду Житомирської області                            № 910/372/17, № 910/373/17, № 910/374/17 та фактично були перераховані Лісовим господарством  на користь Залізниці, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.
Посилаючись на встановлений постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у справі № 806/1411/16 факт протиправності дій та бездіяльності Митниці під час здійснення митного контролю, що призвело до затримки залізничних вагонів, якими здійснювалось вивезення лісопродукції за межі митної території України на виконання Лісовим господарством зобов`язань за контрактом від 27.12.2013 № P-GR-14AO, останній вказував на те, що позивач змушений був сплатити на користь перевізника за час затримки вагонів донараховані платежі та збори у загальному розмірі                             2 750 656,68 грн. у відповідності до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах залізниці України та пов`язані із ними послуги.
У зв`язку із наведеними обставинами Лісове господарство  звернулося до суду з даним позовом, в якому просило покласти на Державу Україна обов`язок з відшкодування понесених  ним витрат на оплату затримки вагонів із товаром на залізничній станції "Батьово" внаслідок неправомірних дій Митниці.
4. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Конституція України:
частина друга статті 19:
-    органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
стаття 56:
-    кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Цивільний кодекс України (далі - ЦК України):
частини перша - третя статті 22: 
-    особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування;
-    збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода);
-    збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі;
частини перша, четверта статті 1166:
-    майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала;
-    шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом;
стаття 1173:
-    шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Господарський кодекс України (далі - ГК України):
частина друга статті 224:
-    під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною;
частина перша статті  225:
-    до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Митний кодекс України:
частина друга статті 30:
-    шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом;
частина перша статті 199:
-    граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п`ять днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур;
частина друга статті 218:
-    розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.
Бюджетний кодекс України:
стаття 25:
-    казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
ГПК України:
частина четверта статті 11:
-    суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права;
частини перша статті 74: 
-    кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;
частина четверта статті 75:
-    обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом;
стаття 86: 
-    суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;
-    жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності;
-    суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів);
частини перша та друга статті 300:
- переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права;
-    суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази;
пункт 1 частини першої статті 308: 
-    суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;
частина третя статті 309:
-    суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
5. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення майнової шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади.
За змістом наведених законодавчих приписів, зокрема статті 1173 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, заподіяних органом державної влади, необхідною є наявність трьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме:  протиправності поведінки, збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою і збитками. Наявність вини не є необхідним елементом, оскільки відповідальність у такому разі настає незалежно від вини особи, що заподіяла шкоду.
Отже, у розгляді даної справи судам належало з`ясувати обставини, пов`язані з наявністю зазначених трьох елементів складу цивільного правопорушення, а за наявності збитків - також і обставини, пов`язані з їх розміром та періодом їх нарахування.
Як було з`ясовано судами попередніх інстанцій, питання законності дій Митниці  із затримання вагонів з товаром Лісового господарства було предметом судового розгляду у справі № 806/1411/16. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017, яка набрала законної сили, встановлено, що всупереч вимогам статті 199 Митного кодексу України Митницею не було здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску цих залізничних вагонів через державний кордон України у граничний тридцятиденний строк, що свідчить про доведеність факту протиправної поведінки останньої.
Зазначені обставини мають преюдиціальне значення у даній справі та з урахуванням приписів частини четвертої статті 75 ГПК України не підлягають повторному доведенню при розгляді цього спору.
Посилання Митниці на те, що в резолютивній частині постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 у справі № 806/1411/16 не було зазначено залізничного вагону № 68804558, на переконання Суду, правомірно відхилені як місцевим господарським судом, так і апеляційним господарським судом, оскільки зазначення в резолютивній частині вагону за номером "68804", з огляду на мотивувальну частину такої постанови, а також документацію, яка стосується спірних правовідносин (накладні, акти, тощо), в повній мірі дають підстави стверджувати виключно про допущення судом технічної описки, яка не спотворює дійсної суті такого судового рішення, в т.ч. щодо визнання протиправними дій Митниці із затримки вагону № 68804558 з деревиною паливною (код УКТ ЗЕД 4401) Лісового господарства на залізничній станції "Батьово" митного посту "Залізничний" Митниці.
З`ясовуючи обставини доведеності факту заподіяння збитків та наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою Митниці і збитками Лісового господарства, судами встановлено, що такі дії Митниці призвели до нарахувань Залізницею Лісовому господарству додаткових платежів за час затримки вагонів, які в подальшому були стягнуті з останнього на користь Залізниці згідно з судовими рішеннями у справах   № 910/372/17,  № 910/373/17 та № 910/374/17, та які були фактично оплачені Лісовим господарством на виконання цих судових справ.
Зазначені обставини також мають преюдиціальне значення у даній справі та свідчать про доведеність заподіяння збитків і наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, що в сукупності підтверджує наявність складу цивільного правопорушення в діях Митниці.
Крім того, при розгляді судових справ № 910/372/17, № 910/373/17 та                                  № 910/374/17 господарськими судами досліджувався обсяг наданих Залізницею Лісовому господарству додаткових послуг, обґрунтованість нарахованих сум та періоди їх нарахування по кожному із затриманих вагонів з товаром Лісового господарства.
Рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №    48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України", від 28.10.1999 у справі за заявою №    28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Таким чином, судове рішення у адміністративній справі № 806/1411/16, а також судові рішення в господарських справах № 910/372/17, № 910/373/17 та № 910/374/17  не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть їм суперечити.
Наведеним повністю спростовуються доводи Митниці, викладені у касаційній скарзі.
Посилання Митниці на недослідження судами попередніх інстанцій актів загальної форми, які складаються підрозділами Залізниці при наданні додаткових послуг під час затримання митними органами залізничних вагонів з товарами для проведення митних формальностей не приймаються судом касаційної інстанції до уваги, оскільки обставини складання зазначених актів та нарахування на їх підставі Лісовому господарству додаткових платежів за затримку вагонів, а також їх розміри та періоди, вже були встановлені судовими рішеннями у справах № 910/372/17, № 910/373/17 та № 910/374/17, а тому відповідно до положень частини четвертої статті 75 ГПК України та судової практики Європейського суду з прав людини зазначені обставини не потребують повторного доведення.
Судом касаційної інстанції не приймаються також і твердження Митниці щодо невстановлення судами обставин неправомірності дій Митниці за конкретно визначений період часу використання вагонів, оскільки, як правильно зазначено судами попередніх інстанцій, неправомірні дії (бездіяльність) Митниці пов`язані із недотриманням встановленого статтею 199 Митного кодексу України граничного тридцятиденного строку перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур, період затримки залізничних вагонів вже встановлені судовими рішеннями у справах    № 910/372/17, № 910/373/17 та   № 910/374/17.  
Крім того, суд касаційної інстанції вважає безпідставними посилання Митниці у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 10.01.2019 зі справи №    914/1221/18, оскільки обставини цієї справи є відмінними від обставин справи, що розглядається. Зокрема при вирішенні спору у справі №   914/1221/18 господарськими судами не було встановлено факту наявності судових рішень про стягнення з власника вантажу на користь перевізника додаткових платежів та зборів за перевезення вантажів залізничним транспортом, пов`язаних з проведенням митних формальностей Митницею.
Доводи скаржника про порушення судами попередніх судових інстанцій  під час розгляду справи норм процесуального права, що на думку відповідача-1 проявилось, зокрема, в діях суду щодо стягнення витрат з оплати послуг адвоката у розмірі 19     500,00    грн, Верховний Суд відхиляє як безпідставні та такі, що не відповідають матеріалам справи, оскільки оскаржуваним рішенням було відмовлено у задоволенні заяви позивача про покладення таких витрат на відповідача-2, у зв`язку з тим, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували обсяг наданих послуг, виконаних робіт та їх вартість чи фактичне здійснення відповідних витрат.
Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з вищевказаними висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність фактів, наведених скаржником,  вимоги до касаційного суду здійснити переоцінку доказів по справі та встановити по новому фактичні обставини справи, визнавши доведеність скаржником фактів, покладених ним в основу позову та  касаційної скарги.
Разом з тим, суд касаційної інстанції, в силу положень наведеної частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність. 
Згідно з частиною першою статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє виключно правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Обґрунтованих доводів щодо неправильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права касаційна скарга не містить.
З урахуванням викладеного Касаційний господарський суд  вважає доводи касаційної  скарги необґрунтованими.
Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Звертаючись з касаційною скаргою, Митниця не спростувала наведених висновків попередніх судових інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень.
З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги Митниці без задоволення, а судових рішень першої та апеляційної інстанцій без змін, як таких, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати
У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає оскаржувані рішення без змін, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника. 
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України,   Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 у справі № 910/14842/18 залишити без змін, а касаційну скаргу Закарпатської митниці ДФС - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          І. Колос

Суддя                                                                                                         І. Бенедисюк 

Суддя                                                                                                     Т. Малашенкова