ПОСТАНОВА
Іменем України

25 жовтня 2019 року 
Київ
справа №806/5224/15
касаційне провадження №К/9901/26608/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Новоград-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 (суддя Семенюк М.М.) та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2016 (головуючий суддя - Євпак В.В., судді: Катустинський М.М., Мацький Є.М.) у справі   №806/5224/15   за позовом Дочірнього підприємства «Ємільчинський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» до Новоград-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:
Дочірнє підприємство «Ємільчинський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» звернулося до суду з адміністративним позовом до Новоград-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.11.2015 № 0002322200.
Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 28.01.2016 позовні вимоги задовольнив. 
Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 08.06.2016 постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 залишив без змін.
Новоград-Волинська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2016, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме: підпункту «б» пункту 187.1 статті 187, підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частини першої статті 71, статтей 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи судами попередніх інстанцій).
Зокрема, зазначає, що судовими інстанціями неповно з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Переглядаючи оскаржені судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Новоград-Волинською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Дочірнього підприємства «Ємільчинський лісгосп АПК» Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 01.04.2015, за результатами якої складено акт від 30.10.2015 № 239/6-15-22-01-018/20420879.
За результатами перевірки Новоград-Волинською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.11.2015 № 0002322200 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальній сумі 433566 грн., в тому числі: 289044 грн. основного платежу та 144522 грн. штрафних санкцій.
Правовою підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугували висновки податкового органу про порушення позивачем вимог підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195, абзацу «б» пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), що полягали у безпідставному застосуванні нульової ставки з податку на додану вартість при оподаткуванні операцій з постачання лісоматеріалів.
Позбавлення права позивача на застосування зниженої ставки податку « 0» відсотків  податковий орган пов`язує з непідтвердженям факту вивезення за межі митної території України деревини. Так, відповідач наголошує на тому, що Компанія «Zortex Business LLP» (Лондон, Великобританія), яка була зареєстрована 06.12.2011 як партнерство з обмеженою відповідальністю, була ліквідована та вилучена з Реєстру Реєстраційної палати компаній 15.07.2014, а тому вантажні митні декларації позивача, складені після 15.07.2014, у яких у якості одержувача товару зазначено Компанію «Zortex Business LLP», не є належним та достовірним доказом факту експорту товару. При цьому, у залізничних накладних одержувачами товару значаться такі підприємства: ДП «ІМТП», ТОВ «БЛС Груп», ІФ «АМПУ», а тому перехід права власності на лісопродукцію за експортними контрактами мав місце на території України вищевказаним фірмам-резидентам України. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що позивач мав право оподатковувати операції з вивезення товару за межі митної території України за нульовою ставкою, оскільки факт такого вивезення підтверджується належним чином оформленими митними деклараціями, які містяться у матеріалах справи.
Відповідно до абзацу «г» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент вининкення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є операції платників податку з вивезення товарів за межі митної території України.
Відповідно до абзацу «а» підпункту 195.1.1. пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент вининкення спірних правовідносин) за нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту.
Товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України.
Відповідно до абзацу «б» пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент вининкення спірних правовідносин) датою виникнення податкових зобов`язань з експорту товарів вважається дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства.
При цьому, за правилами пункту 23 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 03.08.2014) тимчасово до 01.01.2015 від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів та деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД (крім брикетів та гранул товарної підкатегорії УКТ ЗЕД 4401 30 90 00), а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД. Переліки таких відходів та брухту чорних і кольорових металів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Операції з вивезення в митному режимі експорту товарів, зазначених у цьому пункті, звільняються від оподаткування податком на додану вартість.
У підпункті 21 пункту 1 Розділу І Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31.07.2014 № 1621-VII, який набрав чинності з 03.08.2014, регламентовано внести зміни у Податковому кодексі України, зокрема у розділі XX «Перехідні положення» в абзаці першому пункту 23 слова та цифри «та деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД (крім брикетів та гранул товарної підкатегорії УКТ ЗЕД 4401 30 90 00)» виключити.
Таким чином, у період до 03.08.2014 від оподаткування податком на додану вартість звільнялися операції з вивезення в митному режимі експорту деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД (крім брикетів та гранул товарної підкатегорії УКТ ЗЕД 4401 30 90 00), а у період після 03.08.2014 такі операції оподатковувалися податком на додану вартість за нульовою ставкою.
У ситуації, що розглядається, позивач протягом періоду з січня 2014 року по березень 2015 року здійснював операції з вивезення деревини (пиловник сосновий - товарна позиція 4403) за межі митної території України та оподатковував такі операції за нульовою ставкою в порядку, передбаченому Податковим кодексом України.
Як зазначено вище, згідно з позицією податкового органу, оподаткування операцій з вивезення позивачем деревини за межі митної території України після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31.07.2014 № 1621-VII повинно здійснюватися за загальною ставкою оподаткування у розмірі 20 %, оскільки фактично перехід права власності на спірний товар мав місце на території України підприємствам-резидентам.
Частиною першою статті 82 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент вининкення спірних правовідносин) передбачено, що експорт (остаточне вивезення) - це митний режим, відповідно до якого українські товари випускаються для вільного обігу за межами митної території України без зобов`язань щодо їх зворотного ввезення.
Згідно з частиною шостою статті 264 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент вининкення спірних правовідносин) митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.
Згідно з частиною восьмою статті 264 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент вининкення спірних правовідносин) з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Порядок підтвердження відомостей про вивезення товарів за межі митної території України регламентовано у Положенні про митні декларації, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 450 (в редакції, чинній на момент вининкення спірних правовідносин).
Так, у відповідності до пункту 30 вказаного Положення вивезення товарів за межі митної території України підтверджується у разі поміщення товарів у митні режими:
безмитної торгівлі чи вільної митної зони - митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, чи додатковою декларацією;
реекспорту згідно з пунктом 5 частини першої статті 86 Митного кодексу України чи експорту - митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, чи додатковою декларацією, а також повідомленням про фактичне вивезення товарів за межі митної території України.
Повідомлення про фактичне вивезення товарів за межі митної території України містить відомості про кількість та номери у митній декларації товарів, вивезених за межі митної території України, дату їх фактичного вивезення, а у разі митного оформлення товарів за електронною митною декларацією - також відомості про номер митної декларації.
За однією митною декларацією може бути надано кілька повідомлень про фактичне вивезення товарів за межі митної території України з урахуванням дат фактичного вивезення товарів.
Згідно з пунктом 32 Положення для одержання повідомлення про фактичне вивезення товарів за межі митної території України, митне оформлення яких здійснюється з використанням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії, декларант, який здійснив операцію з вивезення товарів, або уповноважена ним особа звертається до митного органу, яким оформлено відповідну митну декларацію, із заявою довільної форми, до якої додається оригінал декларації (аркуші з позначенням "3/8" форми МД-2 та у разі використання інших відповідних аркушів цієї митної декларації - доповнення форми МД-6, додаткові аркуші форми МД-3 або специфікація форми МД-8 та аркуші коригування).
Кількість митних декларацій, щодо яких може бути подана одна заява, не обмежується.
Заява реєструється митним органом у встановленому законодавством порядку та розглядається не більше п`яти робочих днів з дня її реєстрації.
Посадова особа митного органу за допомогою Єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів України перевіряє наявність внесеної посадовою особою митного органу в пункті пропуску через державний кордон інформації про пропуск задекларованих у цій митній декларації товарів за межі митної території України.
У разі наявності такої інформації на зворотному боці аркуша з позначенням "3/8" формиМД-2 відповідної митної декларації посадовою особою митного органу робиться запис "Задекларовані в цій митній декларації товари вивезено за межі митної території України в повному обсязі" або "Задекларовані в цій митній декларації товари вивезено за межі митної території України в обсязі (зазначається кількість і номери товарів у декларації)", який засвідчується підписом та особистою номерною печаткою посадової особи митного органу, та проставляється дата фактичного вивезення. Митна декларація повертається декларанту або уповноваженій ним особі.
Відповідно до пункту 32 Положення якщо митне оформлення товарів здійснювалося з використанням електронної митної декларації (митної декларації, заповненої у звичайному порядку, тимчасової митної декларації, періодичної митної декларації, додаткової декларації), не пізніше наступного робочого дня після її оформлення така декларація, засвідчена електронним цифровим підписом посадової особи митного органу, яка її оформила, Держмитслужбою надсилається ДПС.
Повідомлення про фактичне вивезення товарів за межі митної території України, які поміщені у митні режими, визначені абзацом третім пункту 30 цього Положення, засвідчене електронним цифровим підписом відповідальної посадової особи Держмитслужби, надсилається Держмитслужбою ДПС:
у разі декларування товарів з використанням електронної митної декларації, заповненої у звичайному порядку, без попереднього оформлення періодичної або тимчасової митної декларації - не пізніше наступного робочого дня після внесення посадовою особою митного органу в пункті пропуску через державний кордон до Єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів інформації про вивезення товарів за межі митної території України;
у разі декларування товарів з використанням періодичної або тимчасової митної декларації - не пізніше наступного робочого дня після оформлення електронної додаткової декларації на товари, вивезені за межі митної території України на підставі періодичної або тимчасової митної декларації. Якщо електронна додаткова декларація на товари, оформлені з використанням періодичної або тимчасової митної декларації, оформлюється до вивезення задекларованих у цій додатковій декларації товарів, повідомлення про фактичне вивезення таких товарів за межі митної території України надсилається Держмитслужбою ДПС згідно з абзацом третім цього пункту.
Електронна митна декларація, а також повідомлення про фактичне вивезення товарів за межі митної території України надсилаються Держмитслужбою ДПС в узгоджених ними форматах за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем.
Засвідчене електронним цифровим підписом відповідальної посадової особи Держмитслужби повідомлення про фактичне вивезення товарів за межі митної території України також надсилається Держмитслужбою у визначені цим пунктом строки декларанту або уповноваженій ним особі.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, при вивезенні товарів (лісоматеріали) на підставі зовнішньоекономічних контрактів нерезиденту-замовнику (Компанія «Zortex Business LLP») в митному режимі експорту позивачем було оформлено митні декларації, датовані у період з січня 2014 року по березень 2015 року. Факт їх прийняття засвідчений  посадовою особою органу доходів і зборів, яка їх прийняла, шляхом проставлення відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток, що свідчить про їх оформлення відповідно до вимог Митного кодексу України.
Більше того, на деклараціях, оформлених на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії, міститься запис «Задекларовані в цій митній декларації товари вивезено за межі митної території України в повному обсязі», а до електронних митних декларацій додано Повідомлення про фактичне вивезення товарів за межі митної території України.
З огляду на викладене, зазначені у названих митних деклараціях товари були вивезені за межі митної території України в порядку, передбаченому законодавством, зокрема, за процедурою, встановленою Положенням про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450, що підтверджується матеріалами справи. 
Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Разом з тим, за змістом статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Обґрунтовуючи свою позицію щодо правомірності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, відповідач з посиланням на те, що Компанія «ZORTEX BUSINESS LLP» (Велика Британія) ліквідована 15.07.2014, що, на переконання органу доходів і зборів, обумовлює неможливість здійснення експортних поставок на адресу цієї юридичної особи після 16.07.2014. 
Позивач, заперечуючи вказані обставини, під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій вказував з посиланням на відповідні докази на те, що відповідно до протоколу зборів засновників від 14.07.2014 контрагент позивача лише змінив реєстраційну адресу в межах однієї країни, Компанія «ZORTEX BUSINESS LLP» є діючою юридичною особою.
У свою чергу, податковий орган вказані доводи позивача належними та допустимими доказами не спростував. 
При цьому факт реального постачання товарів саме на адресу Компанії «ZORTEX BUSINESS LLP» та отримання саме від неї позивачем оплати коштів за поставку деревини підтверджено митними деклараціями та первинними бухгалтерськими документами.
З урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин щодо постачання товарів в митному режимі експорту Компанії «ZORTEX BUSINESS LLP» та отримання саме від неї позивачем оплати коштів за поставку деревини, висновки судів попередніх інстанцій про неправильність позиції податкового органу щодо порушення позивачем підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України є обґрунтованими.
З огляду на зазначене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Новоград-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Новоград-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення.
Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2016 у справі  №806/5224/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду | | Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк