Постанова
Іменем України        
 
17 жовтня 2019 року                                                                     
м. Київ                                                                    
 
справа № 585/4097/16-ц
провадження № 61-27120св18 
                                                                                                                           
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 06 червня 2017 року у складі колегії суддів: Бойка В. Б., Кононенко О. Ю., Ткачук С. С.,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, посилаючись на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 2010 року № 167 належить 15/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: кімнати 5-1 площею 14,4 кв. м, 5-2 площею 5,7 кв. м, приміщення VІІІ площею 5,2 кв. м та ІХ площею 3 кв. м, в підвалі - приміщення V площею 6,3 кв. м, 1-1 площею 9, 0 кв. м, 1-2 площею               13,3 кв. м. 
Власником іншої частини житлового будинку за вказаною адресою на підставі договору дарування є ОСОБА_3 , а фактично проживає ОСОБА_2 , яка своїми діями безпосередньо порушує його права. 
ОСОБА_2 не допускає його на горище, у тому числі й для виконання робіт по очищенню димового каналу від продуктів згорання твердого палива, а, отже, порушує не лише його цивільні права як співвласника горища, а й вимоги пожежної безпеки, а також не дає змоги користуватися чуланом. 
З вини відповідачів він у 2015 році перед початком опалювального періоду не мав змоги очистити димохід від сажі, безпечна експлуатація опалювального обладнання була під загрозою, внаслідок якої взимку могла статися пожежа. 
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідачів надати йому можливість вільного доступу та користування горищем та чуланом - ІІ площею                          2,05 кв. м, шляхом звільнення чулана від речей, що належать відповідачам, та в подальшому у користуванні чуланом - ІІ площею 2,05 кв. м, горищем в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі спільної сумісної власності та стягнути з відповідачів на свою користь 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2016 року у складі судді Євлах О. О. в задоволенні позову відмовлено.
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивач не має права користування чуланом, оскільки згідно з ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2008 року та договором купівлі-продажу від 06 лютого 2010 року вказане приміщення не увійшло до приміщень, які належать на праві власності чи користуванні ОСОБА_1 Позивачем не надано доказів завдання йому відповідачами моральної шкоди.
Відмовляючи у задоволенні вимог відповідачів про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 брав участь у справі як представник відповідачів з усіма правами і обов`язками відповідача, а не як особа, яка надає правову допомогу.
Рішення місцевого суду оскаржувалося в апеляційному порядку лише в частині відмови в задоволенні вимог відповідачів про стягнення витрат, понесених на оплату правової допомоги, тому і переглядалося апеляційним судом лише в цій частині.
Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2016 року в оскаржуваній частині скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3 500 грн витрат на правову допомогу.
Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу, суд апеляційної інстанції врахував характер спірних правовідносин, незначну ступінь складності справи, граничний (максимальний) та мінімальний розміри компенсації витрат на правову допомогу у погодинному розмірі, а також виходив з принципів розумності, виваженості і справедливості. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Сумської області від 06 червня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що адвокат Менько Д. Д. фактично приймав участь у розгляді цієї справи як представник відповідача, вартість послуг якого відповідно до чинного законодавства не може бути стягнута з другої сторони у справі. Докази понесення витрат адвокатом як представником відповідачем не надано.
 
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
01 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір про надання правової допомоги, згідно з умовами якого адвокат зобов`язався надавати правову допомогу та вчиняти від імені ОСОБА_3 усі процесуальні дії. ОСОБА_3 , в свою чергу, зобов`язалася сплатити 4 000 грн за надані послуги.
Згідно з свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 22 вересня               2003 року № 86 ОСОБА_4 є адвокатом і має право на зайняття адвокатською діяльністю.
ОСОБА_3 оплатила ОСОБА_4 4 000 грн за надану правову допомогу при розгляді цього спору, що підтверджується квитанцією від 03 листопада 2016 року № 63.
Апеляційним судом встановлено те, що ОСОБА_4 виконав взяті на себе зобов`язання за вказаним договором, що підтверджується зібраними по доказами, зокрема брав участь в судових засіданнях: 04 листопада 2016 року з 15 год. 05 хв. до 16 год. 17 хв. - тривалістю 1 год. 12 хв.,   09 грудня 2016 року з 11 год. 52 хв. до 12 год. 56 хв. - тривалістю 1 год. 04 хв., 21 грудня 2016 року з 15 год. 08 хв. до 15 год. 21 хв. - тривалістю 13 хв., 23 грудня 2016 року - з 15 год. 11 хв. до 17 год. 13 хв. - тривалістю 2 год. 02 хв., що підтверджується журналами судового засідання по даній справі.
Адвокатом Меньком Д. Д. також вчинялися і інші дії поза судовим засіданням по наданню правової допомоги, а саме було складено заперечення на позовну заяву.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Роменського міськрайонного суду Сумської області.
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України               від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
16 травня 2018 року цивільну справу № 585/4097/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду                    від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 12 ЦПК України 2004 року.
Частиною першою статті 56 ЦПК України 2004 року передбачено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 79 ЦПК України 2004 року до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.
Згідно з частиною першою статті 84 ЦПК України 2004 року витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на  користь  якої  ухвалено  судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі  особи,  яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з  матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80),                            від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36),                       від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом  принципу верховенства права.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Отже, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на правову допомогу, суд апеляційної інстанції, врахувавши договір про надання правової допомоги               від 01 листопада 2016 року, квитанцію до прибуткового касового ордера                                       від 03 листопада 2016 року № 63, принцип співмірності та розумності судових витрат, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі, які підтверджені документально.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Сумської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
                                                                   
Судді:І. В. Литвиненко     В. С. Висоцька     І. М. Фаловська |