П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2019 року
м. Київ
Справа № 826/9609/17
Провадження № 11-168апп19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Прокопенка О. Б.,
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю.,                  Яновської О. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Фірми «Джі плюс Ейч Монтаж ГмбХ» (далі - Фірма) до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відділ ДВС) про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження
за касаційною скаргою Фірми на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року (судді Мельничук В. П.,                     Ісаєнко Ю. А., Лічевецький І. О.),
УСТАНОВИЛА:
У серпні 2017 року Фірма звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просила скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 28 листопада 2007 року з примусового виконання виконавчого листа № 2/118 від 5 листопада 2001 року, виданого Апеляційним судом міста Києва, про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «Енергоатом») на користь Фірми заборгованості в розмірі 6 млн 818 тис. 943 грн 70 коп. на виконання рішення Арбітражного суду міста Стокгольма (Швеція) від 17 липня                2000 року.
Обґрунтовуючи свої вимоги, Фірма послалася на те, що закінчення виконавчого провадження здійснено протиправно, оскільки погашення заборгованості                      ДП «Енергоатом» в установленому законом порядку не відбулося, а державний виконавець не з`ясував факт повного фактичного виконання рішення згідно з  виконавчим документом. Крім того, позивач зазначив, що оскаржувана постанова прийнята на підставі заяви про закінчення виконавчого провадження, поданої від імені Фірми неповноважною особою. 
Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 16 листопада 2018 року позов задовольнив. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 28 листопада 2007 року про закінчення виконавчого провадження прийнята державним виконавцем передчасно та без з`ясування факту виконання рішення суду.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 20 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції скасував, провадження у справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вказавши на те, що спір між сторонами має розглядатися за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства.
Не погодившись із такими рішенням суду апеляційної інстанції, Фірма подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року та залишити в силі постанову суду першої інстанції про задоволення позову.
Незгода скаржника з висновком апеляційного суду про непоширення юрисдикції адміністративного суду на цю справу обґрунтована тим, що оскільки виконавчий лист, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, був виданий Апеляційним судом міста Києва на виконання рішення Арбітражного суду міста Стокгольма, то в розумінні частини другої статті 74 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній                             на час оскарження позивачем постанови державного виконавця; далі - Закон № 1404-VІІI) постанова про закінчення цього виконавчого провадження підлягає оскарженню саме до адміністративного суду.
У відзивах на касаційну скаргу відповідач - відділ ДВС та ДП «Енергоатом» (сторона виконавчого провадження, яка не брала участі у цій справі) заперечують проти її задоволення, посилаючись на те, що оскарження Фірмою постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Апеляційним судом міста Києва на виконання рішення Арбітражного суду міста Стокгольма (Швеція), має здійснюватися до суду, який видав відповідний виконавчий документ, у порядку цивільного судочинства. 
Дослідивши в межах, визначених частиною першою статті 341 КАС, наведені в касаційній скарзі доводи щодо порушення судами першої та апеляційної інстанцій правил предметної юрисдикції, заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, та перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Закону України від 21 квітня                 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на час прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови (далі - Закон № 606-XIV), підлягали виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.
На час звернення Фірми до адміністративного суду із цим позовом частиною першою статті 181 КАС було визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Аналогічну норму закріплено в частині першій статті 287 КАС у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Тобто, якщо законом було установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.
Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону № 606-XIV, чинного на час прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, -до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
На час оскарження постанови державного виконавця від28 листопада 2007 року про закінчення виконавчого провадження набрав чинності Закон № 1404-VIII.
Згідно із частиною першою статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
З аналізу вказаних законодавчих норм убачається, що критеріями визначення юрисдикції судів щодо справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби у ході здійснення виконавчого провадження є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ.
Виходячи з наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про непоширення юрисдикції адміністративного суду на справу за позовом Фірми - стягувача у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого судом цивільної юрисдикції, предметом оскарження в якій є правомірність закінчення такого виконавчого провадження.
Таким чином, зважаючи на суть спірних правовідносин та їхній суб`єктний склад, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження в адміністративній справі за позовом Фірми та необхідність розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ (у цьому випадку Київським апеляційним судом). Наведені в касаційній скарзі доводи такого висновку не спростовують.
За правилами частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Оскільки закриття провадження в адміністративній справі за позовом Фірми відповідає правильному застосуванню норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу Фірми «Джі плюс Ейч Монтаж ГмбХ» залишити без задоволення.
2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач | | О. Б. Прокопенко
Судді: | Н. О. Антонюк | В. С. Князєв
| Т. О. Анцупова | О. С. Золотніков
| С. В. Бакуліна | Л. М. Лобойко
| В. В. Британчук | Н. П. Лященко
| Ю. Л. Власов | Л. І. Рогач
| В. І. Данішевська | О. М. Ситнік
| Ж. М. Єленіна | В. Ю. Уркевич
| О. Р. Кібенко | О. Г. Яновська