Постанова
Іменем України
 
25 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 295/12937/14-ц
провадження № 61-35940св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Галичфарм»,
відповідачі: приватне підприємство «Редакція газети «Пульс», ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира у складі судді Чішман Л. М.                        від 14 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області у складі колегії суддів: Худякова А. М., Косигіної Л. М.,                            Григорусь Н. Й., від 01 березня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство «Галичфарм» (далі - ПАТ «Галичфарм») звернулося до суду з позовом до  приватного підприємства «Редакція газети «Пульс» (далі - ПП «Редакція газети «Пульс»), ОСОБА_1 про захист ділової репутації та зобов'язання спростувати недостовірну інформацію.
 
Позовна заява мотивована тим, що 17 квітня 2014 року в газеті «Пульс» № 16 в статті ОСОБА_2 « Діалог , який приносить вагомий результат»  автор коментував виступ професора ОСОБА_1 , який на зустрічі з провідними спеціалістами всіх напрямків медичної галузі Житомирської області та головними позаштатними спеціалістами департаменту охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації «серйозною проблемою назвав налагодження тісної співпраці з вітчизняними та закордонними виробниками, що виробляють та постачають в Україну, так звані інноваційні препарати, які часто теж не проходили клінічні дослідження (як наприклад,                     л-лізину есцинат однієї з вітчизняних фармацевтичних компаній та                   «Мідокалм» - угорської)».
Вказана стаття містить недостовірні відомості про лікарський засіб L-лізину есцинат, що виробляє ПАТ «Галичфарм», оскільки виробник провів передреєстраційні клінічні дослідження вказаного препарату, що підтверджено відповідним звітом.
За таких обставин позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що завдає шкоди діловій репутації ПАТ «Галичфарм», вказану інформацію та зобов'язати ОСОБА_1 та ПП «Редакція газети «Пульс» її спростувати.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада                    2014 року, залишеним без змін ухвалоюАпеляційного суду Житомирської області від 01 березня 2017 року,  позов ПАТ «Галичфарм» задоволено. Визнано інформацію, поширену ОСОБА_1 у квітні 2014 року на зустрічі з провідними спеціалістами всіх напрямків медичної галузі Житомирської області та головними позаштатними спеціалістами департаменту охорони здоров'я Житомирської обласної державної адміністрації, яка опублікована ПП «Редакція газети «Пульс» 17 квітня 2014 року в 16 (20) про те, що лікарський засіб L-лізину есцинат, який виробляє ПАТ «Галичфарм» не проходив клінічних досліджень недостовірною та такою, що завдає шкоди діловій репутації ПАТ «Галичфарм».
Зобов`язано ОСОБА_1 спростувати поширену недостовірну інформацію стосовно лікарського засобу L-лізину есцинат, виробництва                                              ПАТ «Галичфарм» шляхом повідомлення в публічному виступі перед провідними спеціалістами всіх напрямків медичної галузі Житомирської області та головними позаштатними спеціалістами департаменту охорони здоров`я Житомирської обласної державної адміністрації, що відбудеться найближчим часом інформації про те, що лікарський засіб L-лізину есцинат, який виробляє ПАТ «Галичфарм», пройшов клінічні дослідження.
Зобов`язано ПП «Редакція газети «Пульс» спростувати поширену ним недостовірну інформацію стосовно лікарського засобу L-лізину есцинат, виробництва ПАТ «Галичфарм», шляхом опублікування в газеті «Пульс» протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням законної сили резолютивної частини рішення суду.
Вирішено питання про стягнення судових витрат.
 
Судові рішення першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що оскільки лікарський засібL-лізину есцинат пройшов клінічне дослідження, що підтверджено звітом про його проведення, поширена відповідачами інформація є недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію позивача як виробника цього лікарського засобу, а тому підлягає спростуванню.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого  суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , уточнивши вимоги скарги, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що поширена відповідачами інформація є оціночними судженнями, а тому відповідно до положень статті 277 ЦК України та частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» не підлягає спростуванню та доведенню їх правдивості.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від  14 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Справа передана до Верховного Суду.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 13 червня 2018 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Відповідно до реєстраційного посвідчення на лікарський засіб L-лізину есцинат його виробником є ПАТ «Галичфарм».
 
17 квітня 2014 року в газеті «Пульс» № 16 в статті ОСОБА_2 « Діалог , який приносить вагомий результат» автор коментував виступ професора                            ОСОБА_1 , який на зустрічі з провідними спеціалістами всіх напрямків медичної галузі Житомирської області та головними позаштатними спеціалістами департаменту охорони здоров`я Житомирської обласної державної адміністрації «серйозною проблемою назвав налагодження тісної співпраці з вітчизняними та закордонними виробниками, що виробляють та постачають в Україну, так звані інноваційні препарати, які часто теж не проходили клінічні дослідження (як наприклад, л-лізину есцинат однієї з вітчизняних фармацевтичних компаній та «Мідокалм» - угорської)».
 
Згідно із реєстраційним посвідченням № U/2131/01/01, № UА/9507/01/01 рішенням про державну перереєстрацію лікарського засобу, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 серпня 2009 року                          № 627, лікарський засіб L-лізину есцинат перереєстрований терміном на                       5 років та пройшов клінічне дослідження, що підтверджується звітом про його проведення від 05 червня 2010 року.    

 

Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
За змістом частини четвертої статті 32 Конституції України та статті 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.
 
Відповідно до положень статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
 
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових обов`язків), вважається юридична особа, у якій вона працює.
 
Згідно із статтею 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов`язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою.
 
Статтею 41 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакції, засновники, видавці, розповсюджувачі, державні органи, організації та об`єднання громадян несуть відповідальність за порушення законодавства про друковані засоби масової інформації, зокрема, за порушення права вимоги щодо публікації спростування та порядку його публікації, передбачених статтею 37 цього закону.
 
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
 
Одним із основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
 
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею  61 ЦПК України 2004 року.
 
Надавши оцінку змісту інформації, яка стосується зазначеного лікарського засобу та поширена відповідачами, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що така інформація не є оціночними судженнями, містить конкретні факти, зокрема щодо непроведення виробником передреєстраційних клінічних досліджень вказаного препарату, правдивість яких не доведена та спростовується належними та допустимими доказами, а саме  відповідним звітом про проходження передреєстраційних клінічних досліджень, відтак викладені у вказаній газетній статті відомості посягають на ділову репутацію позивача і тому підлягають спростуванню.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 підтвердив, що він у зазначеній публікації зазначав: «серйозною проблемою назвав налагодження тісної співпраці з вітчизняними та закордонними виробниками, що виробляють та постачають в Україну, так звані інноваційні препарати, які часто теж не проходили клінічні дослідження (як наприклад, л-лізину есцинат однієї з вітчизняних фармацевтичних компаній та «Мідокалм» - угорської)». За таких обставин правильним є висновок суду про те, що вказану недостовірну інформацію має спростувати саме ОСОБА_1 , а не ПП «Редакція газети «Пульс». 
 
Враховуючи зазначене, безпідставними є також доводи ОСОБА_1 про сумнівність факту поширення ним цієї інформації за відсутності диску з аудіозаписом вказаної зустрічі.
 
Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.
 
Інші доводи касаційної скарги щодо неправильної оцінки судами характеру поширеної відповідачами інформації не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 01 березня                        2017 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                           
О. М. Осіян 
                                                                                                        
Н. Ю. Сакара