Постанова 
Іменем України 
 
10 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 463/3582/17
провадження № 61-13383св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , публічне акціонерне товариство «Імексбанк», Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області,
третя особа - ОСОБА_4 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Крайник Н. П., Цяцяка Р. П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк», Банк), Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у м. Києві                   (далі - МВС у м. Києві), Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській області (далі - МВС у Львівській області), третя                              особа - ОСОБА_4 , про виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про реєстрацію обтяження, реєстраційний номер 13640964, внесеного на підставі договору застави транспортного засобу від 21 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корецькою І. С., зареєстрованого в реєстрі за номером 1149, на транспортний засіб «BMW X3», легковий універсал, 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , (змінено на НОМЕР_5), що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 19 березня 2016 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 19 березня 2016 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу «BMW X3», легковий універсал, 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_4 . Звернувшись до Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області з метою зняття транспортного засобу з обліку для його подальшого відчуження, йому повідомили, що на автомобіль накладено обтяження на підставі договору застави № 1149, укладеного 21 березня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Імексбанк». Таке обтяження зареєстровано 17 квітня 2008 року, при його укладенні державний номерний знак автомобіля був НОМЕР_2 та в подальшому після перереєстрації змінився на НОМЕР_4. Безпосередньо він не є учасником кредитних правовідносин та не укладав договір застави, при придбанні автомобіля відомості про обтяження були відсутні. Наявність такого обтяження порушує його права, як власника.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2018 року позов задоволено.
 
Виключено з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості про реєстрацію обтяження, реєстраційний номер 13640964, внесеного на підставі договору застави транспортного засобу від 21 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корецькою І. С., зареєстрованого в реєстрі за номером 1149, на транспортний засіб «BMW X3», легковий універсал, 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 19 березня 2016 року. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки у даних правовідносинах позивач набув у власність транспортний засіб внаслідок неналежного функціонування державних органів, які не прийняли до виконання постанову про розшук транспортного засобу, що стало підставою для його відчуження, ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову призведе до порушень стосовно позивача положень статті 1 Першого протоколу та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки можливість мирно володіти своїм майном буде обмежена внаслідок допущеної в минулому помилки державного органу, виправлення якої не може відбуватись за рахунок особи, якої воно стосується. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року рішення  Личаківського районного суду м. Львова від 12 червня 2018 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що договірні відносини між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_4 , які виникли на підставі кредитного договору та договору застави транспортного засобу «BMW X3», легковий універсал, 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак  НОМЕР_2 , на даний час не припинені. На час відчуження заставленого транспортного засобу приватне обтяження, за яким обтяжувачем є ПАТ «Імексбанк», не припинено, згоди на відчуження заставного майна Банк не надавав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції не взяв до уваги інформацію, зазначену у доданих до матеріалів справи витягах про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 28 березня та 17 квітня 2013 року, про реєстрацію приватного обтяження транспортного засобу, що свідчило про обмеження щодо розпорядження автомобілем на момент придбання його ОСОБА_1 . 
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у липні 2019 року, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить постанову Львівського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що апеляційний суд неправильно застосував положення статей 9, 10, 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», не взяв до уваги постанови Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 0503/6754/2012 та від 06 лютого 2018 року у справі № 333/6700/15, не врахував практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу 
№ 463/3582/17 з Личаківського районного суду м. Львова. Зупинено дію постанови Львівського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
Фактичні обставини справи
Судами встановлено, що 21 березня 2008 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 28-08 на суму 42 250,00 Євро з кінцевим терміном повернення 18 березня 2011 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_4 укладено договір застави, за умовами якого заставодавець на умовах, передбачених цим договором, передав в заставу заставодержателю автомобіль «BMW X3», легковий універсал, 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який є предметом застави.
Згідно з пунктом 2.1.5 договору застави заставодавець зобов`язаний без письмової згоди заставодержателя не здійснювати дій, пов`язаних зі зміною права власності на предмет застави, його обтяження будь-якими зобов`язаннями, в тому числі передача в оренду, спільну власність тощо.
Пунктом 3.2 договору застави передбачено, що право застави припиняється виконанням заставодавцем забезпечених заставою зобов`язань за договором кредиту.
28 березня 2008 року зареєстроване обтяження транспортного засобу «BMW X3», легковий універсал, 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі  НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_6 , з терміном                дії - до 05 лютого 2013 року, що підтверджено витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 28 березня 2008 року № 17789867. У витягу зазначено, що обтяжувачем є філія АКБ «Імексбанк», боржником - ОСОБА_4 , вид обтяження - приватне обтяження, підстава обтяження - договір застави від 21 березня 2008 року, термін дії обтяження - до 28 березня 2013 року. Відомості про обмеження відчуження - за погодженням з обтяжувачем.
З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 
17 квітня 2018 року № 40454652 відомо, що реєстрація обтяження на транспортний засіб «BMW X3», легковий універсал, 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак  НОМЕР_2 , термін дії - до 17 квітня 2018 року. У витягу зазначено, що обтяжувачем є філія АКБ «Імексбанк», боржником - ОСОБА_4 , вид обтяження - приватне обтяження, підстава обтяження - договір застави від 21 березня 2008 року, термін дії обтяження - до 17 квітня 2018 року. Відомості про обмеження відчуження - заборонено відчужувати.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 15 березня 2016 року № 977/01/4645/2016, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , останній набув у власність автомобіль «BMW X3», легковий універсал, 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі  НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_4 , державний номерний знак змінено у зв`язку з перереєстрацією автомобіля.
Реєстрація права власності на вказаний автомобіль за позивачем відбулась на підставі його заяви від 19 березня 2016 року № 87707348, про що Територіальним сервісним центром № 4647 Регіонального сервісного центр МВС України у Львівській області видано відповідне свідоцтво, копія якого додана до матеріалів справи.
При цьому, як відомо з облікової картки АМТ , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, довідки-рахунку від 18 листопада 2015 року та заяви від 11 грудня 2015 року № 82057710., первинним власником транспортного засобу була ОСОБА_4 , яка відчужила його ОСОБА_3 Реєстрація права власності на транспортний засіб за ОСОБА_3 проведена 11 грудня 
2015 року.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Мотиви і доводи Верховний Суд та застосовані норми права
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 593 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що становлять предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу й у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.
Статтею 598 ЦК України передбачено, що  зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо іншого не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач дав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.
За таких обставин реалізація (продаж) майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.
Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.
Статтею 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначені підстави реєстрації відомостей про обтяження майна та припинення обтяжень.
Відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.
Статтею 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлений порядок внесення записів до Державного реєстру. Так, записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження.
Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк. 
Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням боржником предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що застава транспортного засобу була належним чином зареєстрована й автомобіль відчужувався у періоди, коли був під обтяженням, тобто відчуження транспортного засобу було заборонено, а відтак - відсутні підстави для визнання позивача добросовісним набувачем та для задоволення його вимог.  Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на положеннях закону та підтверджують встановленими у справі обставинами й матеріалами справи.
Також суд апеляційної інстанції правильно зазначав, що договірні відносини між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_4 , які виникли на підставі кредитного договору та договору застави транспортного засобу, на даний час не припинені. На час відчуження заставленого транспортного засобу приватне обтяження, за яким обтяжувачем є ПАТ «Імексбанк», не припинено, згоди на відчуження заставного майна Банк не надавав.
Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувана постанова апеляційного суду - без змін, оскільки таке судове рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Оскільки ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2019 року зупинено дію постанови Львівського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку, слід поновити дію цієї постанови.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2   в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Львівського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року залишити без змін.
Поновити дію постанови Львівського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | С. Ю. Бурлаков
Судді: | В. М. Коротун
| М. Є. Червинська