ПОСТАНОВА
Іменем України

12 вересня 2019 року 
Київ
справа №826/3398/14
адміністративне провадження №К/9901/3250/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у складі судді Соколової О.А. від 17 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Епель О.В., суддів Ісаєнко Ю.А., Федотова І.В. від 15 липня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» (далі - позивач, Товариство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників (далі - відповідач, Управління), в якому, з урахування заяви про збільшення позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27 лютого 2014 року №0000173720 та №0000163720, від 02 квітня 2014 року №0000233720.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Управління дійшло помилкового висновку щодо безпідставного включення платником податків до складу податкового кредиту за грудень 2013 року суму податку на додану вартість (далі - ПДВ) в розмірі 6946947 грн. по податковим накладним (не зареєстрованих та/або зареєстрованих з порушеннями), перша подія по яких сталась в періоді іншому, ніж звітний, адже таке право зберігається за платником податків протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2014 року роз`єднано у самостійні провадження позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 27 лютого 2014 року №0000163720 та про скасування податкових повідомлень-рішень від 27 лютого 2014 року №0000173720, від 02 квітня 2014 року №0000233720 й продовжено розгляд справи в частині вимог Товариства щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 27 лютого 2014 року №0000173720, від 02 квітня 2014 року №0000233720.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року, позов задоволено в повному обсязі; скасовано податкові повідомлення-рішення від 27 лютого 2014 року №0000173720 та від 02 квітня 2014 року №0000233720.

Ухвалюючи такі рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем правомірно включено до складу податкового кредиту за грудень 2013 року суму ПДВ у розмірі 6946947,00 грн. до спливу 365 днів з дати складання виписаних постачальниками податкових накладних та, при цьому, скарга на постачальників, які порушили порядок заповнення та/або порядок реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, подана позивачем в тому звітному періоді, в якому суми ПДВ включені до складу податкового кредиту.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій відповідач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, у якій вказує на неправильне застосування судами норм матеріального права та просить скасувати оскаржувані рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У доводах касаційної скарги вказує на помилковість позиції судів попередніх інстанцій, оскільки вважає, що сума ПДВ, вказана у податковій накладній, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних у місяці, наступному за місяцем її виписки, відображається у складі податкового кредиту покупця у звітному періоді виписки такої податкової накладної, а тому, у разі порушення продавцем порядку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі, покупець має право додати заяву із скаргою на постачальника до податкової декларації за звітний податковий період, у якому складено таку податкову накладну. На думку відповідача, судами невірно застосовано до спірних правовідносин пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), адже ця норма дає право на включення до податкового кредиту сум ПДВ на підставі отриманих податкових накладних протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної, проте не врегульовує випадки формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, які отримані, однак не зареєстровані в Єдиному реєстрі.

Товариство у письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечило, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які просить залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вказує на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Управлінням у лютому 2014 року проведено камеральну перевірку даних Товариства, задекларованих у податковій звітності з ПДВ щодо від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та щодо суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок за грудень 2013 року, за результатами якої складено акт від 08 лютого 2014 року №126/28-10-37-10/20010397.

У вказаному акті перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.3 статті 200, пункту 201.10 статті 201, пункту 202.1 статті 202 ПК України у зв`язку із включенням до складу податкового кредиту у грудні 2013 року суми ПДВ у розмірі 6946947 грн. на підставі податкових накладних, виписаних у попередніх періодах та незареєстрованих в Єдиному реєстрі та/або зареєстрованих з порушенням, в результаті чого завищено податковий кредит та від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту у розмірі 6946947 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем, крім іншого, прийнято податкове повідомлення-рішення від 27 лютого 2014 року №0000173720, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ у розмірі 6946947,00 грн.

Також у березні 2014 року відповідачем проведено камеральну перевірку даних Товариства, задекларованих у податковій звітності з ПДВ щодо від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту та щодо суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок за січень 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки від 12 березня 2014 року №256/28-10-37-10/20010397, у якому встановлено завищення заявленого позивачем бюджетного відшкодування у сумі 6946947,00 грн. з посиланням на обставини, викладені у акті попередньої перевірки від 08 лютого 2014 року №126/28-10-37-10/20010397.

На підставі цього акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 02 квітня 2014 року №0000233720, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на загальну суму 10420420,50 грн., у тому чисті за основним платежем в розмірі 6946947,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 3473473,50 грн.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд виходить з наступного.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт а).

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому у абзаці третьому вказаного пункту статті 198 ПК України міститься правило про те, що у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Норми статті 201 ПК України, до яких відсилають правила пункту 198.6 статті 198 цього Кодексу, регулюють відносини, пов`язані з оформленням і легітимацією податкової накладної. У цій нормі містяться обов`язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов`язки учасників податкових відносини, пов`язані із складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов`язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.

Так, у пункті 201.1 статті 201 ПК України зазначено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Згідно з пунктом 201.6 цієї статті податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

За пунктом 201.10 зазначеної статті податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Абзацом дев`ятим пункту 201.10 статті 201 ПК України покупцю товарів/послуг заборонено відносити суми ПДВ до податкового кредиту в разі відсутності факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг, податкових накладних у Реєстрі і зобов`язано покупця включити суму податку, вказану в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Як встановлено у одинадцятому абзаці пункту 201.10 статті 201 ПК України, у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.

Зміст наведених податкових норм, які діяли на момент виникнення спірних відносин, дає підстави для висновку, що платник податку може включити до складу податкового кредиту суму ПДВ на підставі податкової накладної, оформленої у відповідності до вимог статті 201 ПК України та зареєстрованої в Єдиному реєстрі, протягом 365 календарних днів з дати її складання.

При цьому стаття 201 ПК України не містить імперативних приписів про обмеження права покупця товарів/послуг на подання скарги на постачальника, який відмовляється надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі, разом із податковою декларацією в тому звітному періоді, в якому суму ПДВ на підставі відповідної податкової накладної включено до складу податкового кредиту.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що Товариством включено до складу податкового кредиту у податковій декларації за грудень 2013 року суму ПДВ у розмірі 6946947,00 грн. по податковим накладним, складеними постачальниками у грудні 2012 року - грудні 2013 року, тобто у межах 365 денного строку.

До зазначеної декларації додано додаток 8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)» відповідно до пункту 201.10 статті 201 розділу V ПК України та копії платіжних доручень та інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Слід зазначити, що жодних дефектів у правовому статусі позивача або його контрагентів, які виписали податкові накладні, на підставі яких Товариством сформовано суму податкового кредиту у грудні 2013 року, або ж недоліків у оформленні первинних документів, складених за результатами господарських операцій, суди не встановили й Управління на такі обставини не посилалось ні у актах перевірки, ні під час розгляду справи.

Встановивши подання Товариством контролюючому органу заяву із скаргою на постачальників, які відмовляються надати податкову накладну або порушили порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі, в межах того самого податкового періоду (грудень 2013 року ), в якому спірні суми ПДВ включені до складу податкового кредиту, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту у грудні 2013 року.

Таким чином Верховний Суд вважає, що висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій справі ґрунтується на правильному застосуванні вказаних норм матеріального права.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень.

Доводи ж касаційної скарги за наведеного не дають підстав для висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права чи порушення процесуальних норм при ухваленні рішень, а тому підстави для їх скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 360 КАС України, Суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду