Постанова
Іменем України
 
31 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 309/3194/15
провадження № 61-35341св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М., 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа - приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Король Н. І., про визнання недійсними договорів іпотеки та виключення відомостей з Державного реєстру іпотек, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2018 року у складі колегії суддів Готри Т. Ю., Бисаги Т. Ю., Собослоя Г. Г.,
 
учасники справи:
 
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», 
третя особа - приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Король Н. І.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
1.   У серпні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . звернулись до 
ОСОБА_3 , публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - 
ПАТ «ОТП Банк», банк), третя особа - приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Король Н. І., з позовом, у якому просили:
визнати недійсним договір іпотеки від 15 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - 
ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», посвідчений приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу Король Н. І. та стосується житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,0357 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності;
визнати недійсним договір іпотеки від 28 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», посвідчений приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу                Король Н. І. та стосується житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,0357 га, що знаходиться  по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності; 
зобов`язати приватного нотаріуса Хустського нотаріального округу Король Н. І. виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек відповідні записи щодо обтяження вказаного майна. 
2.   Позовна заява мотивована тим, що з 1996 року ОСОБА_1 та 
ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є вже повнолітнім та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
3.   У судовому порядку встановлено факт проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за період з 1996 по 2015 рік включно, і визнано право спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ  частину даного майна.
4.   Після набрання рішенням законної сили позивач звернулася до Хустського РУЮ в Закарпатській області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби для оформлення свідоцтв на право власності на належну їй частку у спільній сумісній власності. 
5.   Разом з тим, державним реєстратором їй повідомлено з посиланням на неможливість проведення реєстрації у зв`язку із тим, що на вказане майно існують обтяження у вигляді заборони на вчинення будь-яких дій. Дані обтяження накладено приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу Король Н. І. при посвідченні договорів іпотеки, укладених між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 15 лютого 2007 року та 28 лютого 2008 року.
6.   Наявністю інформації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, щодо обтяження майна, яке належить  ОСОБА_1  на праві приватної власності, позбавляє  ОСОБА_1  можливості реалізовувати в повному об`ємі своє право власності щодо цього майна.
7.   Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають, що при укладенні спірних договорів іпотеки відповідачами порушено їх права, оскільки не було отримано згоду ОСОБА_1 на укладення цих договорів та не отримано дозвіл органу опіки та піклування на укладення спірних договорів, що призвело до порушення прав неповнолітньої дитини, яка на момент укладення зазначених договорів мала право на проживання у будинку, що став предметом іпотеки. 
8.   Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивачів подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила не брати до уваги зазначені в прохальній частині позовної заяви відомості про те, що об`єкти, які перебувають під іпотекою на підставі оскаржуваних договорів, належать на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , оскільки на підставі рішення Хустського районного суду від 21 жовтня 2016 року у справі № 309/656/16ц, ОСОБА_1 зареєструвала за собою право спільної часткової власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0357 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_1 . 
9.   Вважає, що при укладенні оскаржуваних договорів були порушенні права позивачів, ОСОБА_1 , як співвласника майна, та позивача ОСОБА_2 , як неповнолітньої дитини сторін, що проживав у вказаному будинку.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
10.   Заочним рішенням Хустського районного суду Закарпатської області 
від 23 серпня 2017 року у складі судді  Кемінь В. Д. позов задоволено.
Визнано недійсним договір іпотеки від 15 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», посвідчений приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу Король Н. І. та стосується житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,0357 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано недійсним договір іпотеки від 28 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», посвідчений приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу                Король Н. І. та стосується житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,0357 га, що знаходиться  по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.
Зобов`язано приватного нотаріуса Хустського нотаріального округу                Король Н. І. виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек відповідні записи щодо обтяження майна, яке є предметом іпотеки відповідно до договорів іпотеки, а саме: будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0357 га, що знаходиться  
АДРЕСА_1 
11.   Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі 
ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» не мали законних підстав для укладення договорів іпотеки від 15 лютого 2007 року та від 28 лютого 2008 року без нотаріальної згоди позивача ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 65 СК України, а також, що банк не міг не знати при укладенні іпотечних договорів, що в будинку проживає позивач з малолітньою дитиною.
12.   Неповідомлення відповідачем ОСОБА_3 про наявність у нього утриманців та про існування фактичних шлюбних відносин, а також формальний підхід банку щодо перевірки відомостей зазначених іпотекодавцем призвели до порушення прав співвласника майна ОСОБА_1 та підлягають судовому захисту.
13.   Суд першої інстанції також дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсними іпотечних договорів, з підстав порушення прав неповнолітньої особи на момент їх укладення.
14.   Відсутність дозволу органу опіки та піклування Хустської міської ради на укладення договорів іпотеки, не призвело до звуження прав позивача ОСОБА_2 , який до сьогоднішнього дня проживає в будинку 
АДРЕСА_1 .
15.   Позивач ОСОБА_2 на момент укладення оскаржуваного договору іпотеки, не володів правом власності на будинок 
АДРЕСА_1 . Він набув лише права користування житлом - зазначеним будинком, як член сім`ї власника відповідно до статті 405                      ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування будинку в іпотеці.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
16.   Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 
2018 року апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Заочне рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 23 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
17.   Постанова апеляційного суду мотивована тим, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
18.   На час укладення оспорених договорів іпотеки від 15 лютого  2007 року та від 28 лютого 2008 року банк не знав і не міг знати про те, що вищезазначений житловий будинок та земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , факт належності яких зазначеним особам було встановлено рішенням суду лише у 2016 році, оскільки ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не перебували у зареєстрованому шлюбі, і що сам 
ОСОБА_3 приховав цю інформацію, не лише не повідомивши про це банк, а повідомив про протилежне, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
19.   У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.   

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
20.   Касаційна скарга мотивована тим, що висновки апеляційного суду про те, що банк не знав та не міг знати про знаходження спірного майна у спільній сумісній власності, а також про наявність у ОСОБА_3 утриманців не відповідають обставинам справи.
21.   Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не навів доводів, за яких дійшов таких висновків, а також не спростував висновків місцевого суду, яким на підставі належної оцінки встановлених доказів було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 та банк знали і не могли не знати, що ОСОБА_3 проживав у фактичних шлюбних відносинах з позивачем ОСОБА_1 , що спірне нерухоме майно було спільною сумісною власністю, тобто діяли недобросовісно, що відповідно до норм чинного законодавства є підставою для визнання договорів іпотеки недійсними.
22.   За змістом мотивів касаційної скарги, рішення апеляційного суду оскаржується виключно в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договорів іпотеки недійсними з підстав ненадання згоди на їх укладення позивачем, як особи, яка проживала з іпотекодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у зв`язку з чим, Верховний Суд переглядає оскаржуване рішення у касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі.
 
Доводи інших учасників справи
 
23.   Інші учасники  справи відзиву щодо  вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
24.   Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.
25.   Ухвалою Верховного Суду 24 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
26.   15 лютого 2007 року ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» уклали нотаріально посвідчений договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок  АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,0357 га, що знаходиться  по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.
27.   28 лютого 2008 року ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» уклали нотаріально посвідчений договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок  АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,0357 га, що знаходиться  по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.
28.   Приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу Король Н. І. включено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек відповідні записи про обтяження майна, яке є предметом іпотеки, а саме вище зазначеного будинку та земельної ділянки.
29.   У пункті 5.1 статті 5 договору іпотеки від 15 лютого 2007 року зазначено, що на іпотечне майно відсутні права будь-яких третіх осіб щодо предмету іпотеки. Обтяження предмета іпотеки іпотекою не буде порушувати прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі малолітніх та неповнолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких іпотекодавець зобов`язаний утримувати за законом чи договором. Зміст статей  3, 21, 65, 74 СК України від 10 січня 2002 року іпотекодавцю роз`яснено і останній не перебуває у фактичних сімейних відносинах. Іпотекодавець ствердив, що за адресою знаходження предмета іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки.
30.   Аналогічні положення містяться і у пункті 5.1 статті  5 договору іпотеки 
від 28 лютого 2008 року.
31.   Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2016 року, що набрало законної сили, встановлено факт проживання однією сім`єю та ведення спільного домашнього господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 1996 року по 2015 рік включно. 
32.   Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою, право власності на яку зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 
33.   Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на Ѕ частину земельної ділянки за вказаною адресою, право власності на яку зареєстровано на ім`я ОСОБА_6 
34.   14 липня 2017 року ОСОБА_1 зареєструвала своє право спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий, що розташована по АДРЕСА_1 .

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

35.   Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
36.   Касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
37.   Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
38.   Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
39.   Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
40.   Предметом позову у справі, яка переглядається, є визнання недійсними договорів іпотеки та виключення відомостей з Державного реєстру іпотек.
41.   Як на підставу позову,  ОСОБА_1 посилалась на те, що житловий будинок  АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,0357 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , які є предметами іпотеки, є спільною сумісною власністю подружжя, тому при укладенні договору іпотеки відповідно до вимог статті 578 ЦК та статті 6 Закону України «Про іпотеку» вимагалася нотаріальна засвідчена її згода як співвласника майна. Проте такої згоди вона не надавала, що є підставою для визнання правочину недійсним.
42.   За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
43.   Стаття 578 ЦК України та частина друга статті 6 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.
44.   Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
45.   Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
46.   Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
47.   Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном.
48.   Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оспорити договір з підстав його недійсності.
49.   При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи-контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.
50.   У справі, яка переглядається, ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» оспорені договори іпотеки уклали 15 лютого 2007 року та 28 лютого 2008 року.
51.   Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2016 року встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали як одна сім`я без реєстрації шлюбу в період з 1996 року по 2015 рік. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час вже повнолітній та донька ОСОБА_5 - 
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження. З 1996 по 2007 роки позивач, відповідач ОСОБА_3 та неповнолітній на той час позивач ОСОБА_2 після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію переїхали проживати у збудований ними будинок. Облаштування будинку ними проводилось за власні кошти, які отримували від ведення домашнього господарства та від спільних доходів. На протязі 19 років вони жили спільно, і лише після погіршення відносин подружжя   ОСОБА_1 дізналась про отримані ОСОБА_3 кредити та укладені договори іпотеки.
52.   Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 січня 2007 року вбачається, що будинок АДРЕСА_1 введений в експлуатацію та зареєстрований як житловий будинок до укладення оскаржуваних договорів.
53.   Встановивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почали проживати в будинку з моменту введення його в експлуатацію, при укладенні договорів іпотеки вони проживали у вказаному будинку, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що для укладення оспорених договорів іпотеки ОСОБА_3 відповідно до вимог статті 578 ЦК України та   статті  6 Закону України «Про іпотеку» необхідною була письмова нотаріально посвідчена згода ОСОБА_1 
54.   Аналогічний висновок випливає і з положень частини другої статті 369 ЦК України та частини третьої статті 65 СК України, на підставі яких для укладення одним із подружжя договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, необхідна згода другого з подружжя.
55.   Апеляційний суд указав, що на час укладення спірних договорів іпотеки від 15 лютого 2007 року та від 28 лютого 2008 року банк не знав і не міг знати про те, що вище зазначений житловий будинок та земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , факт належності яких зазначеним особам було встановлено рішенням суду лише у 2016 році, так як ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не перебували у зареєстрованому шлюбі, і що сам ОСОБА_3 приховав цю інформацію, не лише не повідомивши про це банк, а повідомив про протилежне.
56.   Разом із тим, суд апеляційної інстанції не врахував, що юридичний факт встановлення належності майна на праві спільної сумісної власності пов`язується не з набранням законної сили рішенням суду про такий факт, а з моменту набуття права власності на таке майно.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
57.   Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
58.   У справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню. 
59.   Суд першої інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та прийшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 400, 41, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ :
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
2. Постанову апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2018 року скасувати, заочне рішення Хустського районного суду Закарпатської області 
від 23 серпня 2017 рокузалишити в силі.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
                   
Головуючий                                                                                      В. С. Висоцька
Судді                                                                                                І. В. Литвиненко
                                                                                                                  А. І. Грушицький
                                                                                                                   В. В. Сердюк
                                                                                                                   І. М. Фаловська