Постанова
Іменем України
09 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 604/136/18
провадження № 61-46174св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Скориківська об`єднана територіальна громада Підволочиського району Тернопільської області, 
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - приватний нотаріус Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчук Олександр Іванович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 червня 
2018 року у складі судді Сташківа Н. Б. та постанову апеляційного суду Тернопільської області від 20 вересня 2018 року у складі колегії суддів:
Хоми М. В., Костіва О. З., Щавурської Н. Б.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У  лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду до Скориківської об`єднаної територіальної громади Підволочиського району Тернопільської області, ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області Коломійчук О. І., в якому просив визнати заповіт ОСОБА_4 від 04 квітня 2017 року, посвідченого секретарем Скорівської сільської ради Хемій О. О., нікчемним.
Позов мотивовано тим, що 20 травня 2011 року ОСОБА_4 склав нотаріально посвідчений заповіт, згідно якого усе своє майно після своєї смерті заповів ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
18 липня 2017 року позивач подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини та отримав інформаційну довідку зі Спадкового реєстру заповітів, згідно якої заповіт від 20 травня 2011 року є чинним.
При наступному зверненні до нотаріуса 19 вересня 2017 року для отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 отримав іншу інформаційну довідку із Спадкового реєстру, у якій зазначалось про наявність ще одного заповіту - складеного ОСОБА_4 04 квітня 2017 року на користь               ОСОБА_2 , який внесений до Спадкового реєстру вже після смерті             ОСОБА_4 - 21 липня 2017 року.
Таким чином, заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми і посвідчення, а саме: посвідчений посадовою особою Скориківської сільської ради без присутності двох свідків та у присутності особи, на користь якої він складений - ОСОБА_2 , що суперечить вимогам пункту 18 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 15 червня 1994 року №419.
Крім цього, заповіт від 04 квітня 2017 року внесений до Спадкового реєстру 21 липня 2017 року, тобто через місяць після смерті заповідача, що суперечить Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженому Постановою Кабінету міністрів України від 11 травня 2011 року №491.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій            
 
Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області                   від 14 червня 2018 року, залишеного без змін постановою апеляційного суду Тернопільської області від 20 вересня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що при складанні заповіту від 04 квітня 2017 року були дотримані передбачені законом вимоги щодо форми заповіту. Заповіт посвідчений уповноваженою особою органу місцевого самоврядування та проведена його державна реєстрація у Спадковому реєстрі. Сам факт несвоєчасної реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі не є підставою для визнання заповіту нікчемним. Під час посвідчення заповіту не було необхідності залучати двох свідків, оскільки заповідач ОСОБА_4 був дієздатним, не мав фізичних вад, які перешкоджали йому прочитати заповіт, та особисто підписав заповіт.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов.  
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що підставою для визнання заповіту нікчемним є положення частини першої статті 1257 ЦК України, згідно якої заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. У випадку заповіту ОСОБА_6 від 04 квітня 2017 року були порушені форма та посвідчення заповіту, оскільки згідно вимог частини четвертої статті 1247 ЦК України: заповіти, посвідчені посадовими особами органів місцевого самоврядування, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом міністрів України.
У даному випадку, оскаржуваний заповіт був зареєстрований у Спадковому реєстрі 21 липня 2017 року, тобто після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 заповідача.
Оскільки оформлення заповіту не було завершеним протягом життя заповідача, а завершене після його смерті, то оформлення і посвідчення заповіту відбулося із порушенням вимог закону і тому на підставі частини першої статті 1253, частини четвертої статті 1247 ЦК України його слід визнати нікчемним.
Реєстрація заповіту через три з половиною місяці після посвідчення заповіту є неприпустимим.
Крім того, судами невірно оцінено твердження позивача про те, що на бланку оспорюваного заповіту наявне посилання на вимоги статті 1253             ЦК України, а в дійсності свідки не приймали участі у посвідченні його.
Судами не враховано, що якщо на офіційному бланку міститься вказівка про те, що посадова особа керується статтею 1253 ЦК України, то ці вимоги закону повинні виконуватися. Якщо ж не було потреби у двох свідках, то вказівка на статтю 1253 ЦК України не мала б міститися на бланку заповіту, оскільки саме цей бланк є правовстановлюючим документом, згідно якого одна особа отримує матеріальні блага, а інша позбавляється їх.
Також у касаційній скарзі заявник посилається на те, що апеляційним судом порушені вимоги процесуального закону щодо дослідження доказів, оскільки суд дослідив запис у Реєстрі реєстрації заповітів Скориківської сільської ради, не з`ясувавши причину неподання цього доказу суду першої інстанції.
Оскільки на час розгляду у суді першої інстанції доказ реєстрації заповіту у реєстрі саме в день його посвідчення не був наданий, то це є доказом позивача саме в тому, що заповіт ОСОБА_4 від 04 квітня 2017 року не був посвідчений належним чином, а дослідження його у суді апеляційної інстанції, проведений з порушенням норм процесуального права та є підставою для скасування ухваленого рішення.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу, ОСОБА_2 , заперечує проти доводів позивача та просить залишити ухвалені у справі рішення судів попередніх інстанцій без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано. 

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
У статті 1233 ЦК Українивизначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно із статтею 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.
Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.
Стаття 1257 ЦК Українипередбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.
Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.
Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України(частина третя статті 1247 ЦК України).
Згідно із статтею 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
Відповідно до змісту статті 37 Закону України «Про нотаріат» у  населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: 1) вживають заходів щодо охорони спадкового майна; 2) посвідчують заповіти (крім секретних); 3) видають дублікати посвідчених ними документів;                            4) засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них;               5) засвідчують справжність підпису на документах.
При вчиненні наведених нотаріальних дій посадові особи органу місцевого самоврядування діють відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, за змістом пункту 1.2 якого нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. 
Рішенням Скориківської сільської ради від 17 січня 2017 року №6 призначено відповідального за вчинення нотаріальних дій на території Скориківської сільської ради секретаря сільської ради та виконавчого комітету Хемій О . О. На час тимчасової відсутності Хемій О. О. виконання її обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій покладається на заступника сільського голови Гергель В . І .
Таким чином, відповідач Хемій О. О. - секретар Скориківської сільської ради мала право посвідчувати заповіти, зокрема, і заповіт ОСОБА_4 посвідчений нею на ім`я відповідача ОСОБА_2 04 квітня              2017 року.
Суди обґрунтовано виходили з того, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу їх складання, секретар Скориківської сільської ради встановила особу заповідача, перевірила його дієздатність та посвідчила особистий підпис на заповіті у службовому кабінеті сільської ради, при цьому будь-яких інших осіб при цьому не було, а тому і не було необхідності залучати двох свідків для такого посвідчення. При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно до              статті 1255 ЦК України.
Узагальнюючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав вважати складений ОСОБА_4 заповіт нікчемним, оскільки позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу порушення вимог чинного законодавства при його складанні чи посвідченні. 
При цьому, у цій справі позивач у якості підстав визнання заповіту нікчемним посилається виключно на недотримання форми і порядку під час його посвідчення, дійсність підпису заповідача у заповіті, складання заповіту за відсутності у останнього необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту не є предметом даного спору і такими підставами позов не обґрунтовувався. 
Доводи касаційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржених судових рішень спростовуються змістом оспореного заповіту, іншими матеріалами справи, які не містять доказів відсутності вільного волевиявлення заповідача на складання заповіту і порушення визначених законом умов його складання, а також обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.
Суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що сам факт несвоєчасної реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі не свідчить про його нікчемність, за умов проведення реєстрації нотаріальної дії щодо його посвідчення у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 52 Закону України «Про нотаріат», пункту 2.12 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, усі нотаріальні дії, які вчиняються посадовою особою органу місцевого самоврядування, реєструються у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії.
Перевіряючи доводи позивача про те, що державна реєстрація заповіту у Спадковому реєстрі була проведена після смерті заповідача, тобто оформлення заповіту не було завершено протягом життя заповідача та є підставою для визнання такого заповіту нікчемним, суд апеляційної інстанції дослідив Журнал для реєстрації нотаріальних дій Скориківської сільської ради Підволочиського району за 2017 рік, та встановив, що у день складення заповіту ОСОБА_4 , тобто 4 квітня 2017 року, запис про цю нотаріальну дію був несений до Журналу у день її вчинення. До запису про посвідчення заповіту ОСОБА_4 та після нього наявні інші записи про нотаріальні дії із збереженням хронологічного порядку. Журнал прошнурований, аркуші пронумеровані, кількість аркушів (98) засвідчена підписом голови Скориківської сільської ради та скріплена печаткою. 
У зв`язку з наведеним, відхиляючи вищевказані доводи апеляційної скарги позивача, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що нотаріальна дія посвідчення заповіту ОСОБА_4 завершена 04 квітня           2017 року, оформлення заповіту завершено за життя заповідача. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів і з цих же підстав відхиляє аналогічні доводи позивача, викладені у касаційній скарзі.
Несвоєчасне подання посадовою особою органу місцевого самоврядування реєстратору - Тернопільській філії ДП «Національні інформаційні системи» заяви про реєстрацію заповіту ОСОБА_4 у Спадковому реєстрі є порушенням, допущеним секретарем сільської ради і не впливає на волевиявлення померлого щодо розпорядження власним майном, а лише свідчить про недобросовісне виконанням секретарем сільської ради своїх обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій, а не про нікчемність посвідчення нею заповіту.
Посилання позивача у касаційній скарзі на порушення апеляційним судом норм процесуального права щодо порядку дослідження нових доказів є необґрунтованими, оскільки під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина друга статті 367 ЦПК України).
На виконання вказаних вимог процесуального закону, з метою перевірки доводів апеляційної скарги позивача, які зводились до того, що оформлення заповіту не було завершено за життя заповідача в силу проведення його державної реєстрації у Спадковому реєстрі після смерті останнього, а також перевірки заперечень відповідача на ці доводи, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції оглянув Журнал для реєстрації нотаріальних дій Скориківської сільської ради Підволочиського району за 2017 рік, з якого встановив, що нотаріальна дія посвідчення заповіту ОСОБА_4 завершена 04 квітня 2017 року, у зв`язку з чим відхилив вищевказані доводи позивача.
При цьому, апеляційним судом не було порушено правила щодо прийняття і дослідження нових доказів, а огляд Журналу для реєстрації нотаріальних дій Скориківської сільської ради Підволочиського району за 2017 рік проведено виключно щодо фактів, на які позивач посилався в апеляційній скарзі та відповідач - у відзиві на неї. Висновки щодо огляду вказаного доказу не покладено в основу вирішення спору по суті, а стосуються спростування доводів апеляційної скарги.
Доводи касаційної скарги заявника про те, що у зв`язку із зазначенням у заповіті посилання на статтю 1253 ЦК України посвідчення заповіту мало відбуватись з участю свідків, є необґрунтованими, оскільки відсутність необхідності посвідчення заповіту ОСОБА_4 з участю свідків встановлена під час розгляду справи, а помилкове посилання особи, що посвідчувала заповіт на цю норму, якою фактично не керувалася, не свідчить про нікчемність заповіту та не впливає на дійсність волевиявлення заповідача щодо розпорядження належним йому на праві власності майном.
Доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування правильних по суті рішень судів попередніх інстанцій,оскільки зводяться до необхідності переоцінки доказів та обставин, на які посилався позивач, пред`являючи позов, і яким суди дали належу оцінку.
Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції.  
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області                    від 14 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Тернопільської області від 20 вересня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  В. С. Висоцька
  І. В. Литвиненко
  І. М. Фаловська