Постанова 
Іменем України 
 
04 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 554/1389/17
провадження № 61-24988св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,            Кузнєцова В. О.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави у складі судді Кулешової Л. В. від 18 квітня           2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Панченка О. О., Обідіної О. І., Пікуля В. П. від 07 червня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (далі - ПАТ «Полтавагаз») про стягнення безпідставно отриманих коштів та збитків.
Позов мотивований тим, що 19 вересня 2015 року працівниками ДАІ на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та заборони на його відчуження було вилучено його автомобіль та примусово доставлено на спеціальний майданчик. 
21 вересня 2015 року він дізнався, що судовим наказом Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2013 року з нього було стягнуто на користь ПАТ «Полтавагаз» борг за послуги газопостачання, який утворився за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 1350 грн 64 коп. та судові витрати у сумі 114 грн 70 коп., а всього 1465 грн 34 коп.
Цього ж дня, з метою отримання автомобіля, ним було сплачено 1465 грн  34 коп. згідно вказаного судового наказу, а також в подальшому оскаржено судовий наказ, оскільки він за вказаною вище адресою не проживає та не зареєстрований, відчужив зазначену квартиру ще в грудні 2006 року, а тому послугами газопостачання за цією адресою не користується.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2015 року судовий наказ від 15 квітня 2013 року про стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості за послуги газопостачання скасовано.
З огляду на вказане ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти у сумі 1465 грн 34 коп. та завдані збитки на загальну суму 1551 грн 01 коп., які складаються з витрат на придбання білету на поїзд Полтава-Харків у сумі 68 грн 31 коп., доставки автомобіля евакуатором на спеціальний майданчик - 240 грн, зберігання автомобіля на майданчику - 576 грн, транспортування транспортного засобу - 480 грн, витрати за дії державного виконавця - 186 грн 70 коп.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року позов задоволено частково.Стягнуто з ПАТ «Полтавагаз» на користь ОСОБА_1 1465 грн 34 коп. та судові витрати у сумі 1280 грн. В решті позову відмовлено за безпідставністю.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з позивача на користь відповідача на підставі судового наказу від 15 квітня 2013 року, який в наступному було скасовано, стягнуто борг за послуги з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 1465 грн 34 коп., проте позивач за вказаною адресою не проживає та не зареєстрований, зазначену квартиру відчужив у грудні 2006 року, а              1465 грн 34 коп. сплатив з метою повернення свого автомобіля, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивача, як безпідставно отриманих.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Полтавагаз» відхилено, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову, оскільки відповідач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу у квітні 2013 року за відсутності на той час договірних відносин з ОСОБА_1 , оскільки останній вже не був власником квартири, за якою утворилась заборгованість, з грудня 2006 року.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У серпні 2017 року ПАТ «Полтавагаз» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог та стягнення з ПАТ «Полтавагаз» 1465 грн 34 коп. та судових витрат у сумі 1280 грн, та в задоволенні цих позовних вимог відмовити. В іншій частині рішення судів залишити без змін.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що між сторонами з 2006 року існували фактичні договірні відносини, позивач ОСОБА_1 до ПАТ «Полтавагаз» із письмовою заявою про припинення газопостачання та розірвання договору не звертався, а тому договірні відносини між ним та ПАТ «Полтавагаз» припинено не було, у зв`язку із чим відсутні підстави для застосування статті 1212 ЦК України. Крім того ОСОБА_1 сплатив стягнені з нього згідно судового наказу суми заборгованості до звернення із заявою про його скасування, тобто в період чинності судового наказу.
 
Відзив до суду касаційної інстанції не подано.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 554/1389/17-ц з Октябрського районного суду м. Полтави. Зупинено виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що судовим наказом Октябрського районного суду м. Полтави № 2-н/554/400/2013 ( № 554/2884/13-ц) від 15 квітня 2013 року з ОСОБА_1 , який мешкав за адресою АДРЕСА_1 , на користь відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» було стягнуто борг у сумі 1350 грн 64 коп. та судові витрати у сумі 114 грн 70 коп., а всього 1465 грн 34 коп.
Ухвалою цього ж суду від 19 жовтня 2015 судовий наказ                                          № 2-н/554/400/2013 від 15 квітня 2013 року скасовано, оскільки                   ОСОБА_1 з 15 грудня 2006 року не є власником квартири за вказаною вище адресою. 
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача сплачені ним кошти у розмірі 1465 грн 34 коп., як безпідставно набуті, а також збитки на загальну суму 1551 грн 01 коп.
Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання).
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах:                   від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі                                № 205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1133св18).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частково задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, судовий наказ від 15 квітня 2013 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за послуги газопостачання та судовий збір у загальному розмірі 1465 грн 34 коп., був в подальшому скасований, у зв`язку із тим, що відповідач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу за відсутності на той час договірних відносин з ОСОБА_1 , оскільки останній вже не був власником квартири та знявся з реєстраційного обліку, за вказаною адресою не проживав.
Отже, матеріалами справи не встановлено наявність між сторонами договірних правовідносин, а відповідач, заперечуючи безпідставність отримання вказаних коштів від позивача, не надав доказів протилежного.
Установивши у справі, яка переглядається, відсутність у сторін договірних правовідносин, на підставі яких у  ОСОБА_1 виникло зобов`язання перерахувати на користь ПАТ «Полтавагаз» грошові кошти, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з наявності правових підстав для застосування вимог статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах та дійшли правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині повернення грошових коштів у сумі 1465 грн 34 коп., як таких, що безпідставно набуті відповідачем.
Умов, які б виключали витребування вказаних грошових коштів, не встановлено.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки  з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня           2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року зупинено виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року до закінчення касаційного розгляду, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» залишити без задоволення.
 
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | В. С. Жданова
| В. М. Ігнатенко
| В. О. Кузнєцов