Постанова
Іменем  України
 
14 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 686/5255/17
 
провадження № 61-8632 св 19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідачі -  ОСОБА_3 ,
представник відповідача - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 
2018 року у складі судді Салоїд Н. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року у складі колегії суддів:                  Ярмолюка О. І., Купельського А. В., Янчук Т. О., 
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року   ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який було уточнено, до  ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою. 
Позовна заява мотивована тим, що з 30 липня 2011 року вона перебувала                    у зареєстрованому шлюбі з  ОСОБА_3 , який рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2016 року було розірвано.
За час шлюбу, за рахунок спільних коштів ними було набуто таке майно: квартиру АДРЕСА_1 та транспортний засіб «Renault Trafic», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .
Згоди щодо користування вищевказаним майном сторони у добровільному порядку дійти не можуть. Крім того, відповідач без її згоди відчужив   ОСОБА_4 зазначений вище автомобіль на підставі договору купівлі-продажу, чим порушив її права. 
З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог   ОСОБА_1  просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Renault Trafic», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , укладений між   ОСОБА_1 та  ОСОБА_4 , визнати за нею право власності                 на 1/2 частину вищевказаного автомобіля. Також просила визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , та встановити порядок користування цією квартирою, згідно з яким виділити їй у користування житлову кімнату площею 17,2 кв. м,                а ОСОБА_3 житлову кімнату площею 16,9 кв. м, залишити у загальному користуванні сторін: кухню площею 12,2 кв. м, вбиральню площею 1,2 кв. м, ванну кімнату площею 5,5 кв. м, коридор площею 9,9 кв. м, гардероб площею 16,1 кв. м.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                       від 23 жовтня 2018 року провадження у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та визнання права власності на 1/2 його частину закрито у зв`язку з відмовою позивач від позову у цій частині.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                    від 04 грудня 2018 року позов  ОСОБА_1 задоволено. Визнано право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 житловою площею 42,4 кв. м, загальною площею             71,3 кв. м за ОСОБА_1 Встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 ,           а саме виділено у користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 3                 площею 12,0 кв. м та балкон площею 2,8 кв. м, залишено у користуванні                      ОСОБА_3 житлову кімнату № 4 площею 16,8 кв. м. Гардероб                    площею 16,1 кв. м, кухню площею 12,2 кв. м, коридор площею 9,9 кв. м, ванну кімнату 6 площею 5,3 кв. м, та туалетну кімнату 7 площею 1,2 кв. м залишено                          у спільному користуванні. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Скасувано заходи забезпечення позову, вжиті судом ухвалою від 24 липня 2017 року та знято арешт з автомобіля «Renault Trafic», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна квартира набута сторонами за спільні кошти і за час зареєстрованого шлюбу, унаслідок чого є спільним сумісним майном подружжя, тому за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частку цієї квартири та визначити порядок користування нею згідно з висновком судово-будівельної експертизи від 15 березня 2018 року. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що повідомлені представником ОСОБА_3 - ОСОБА_5 причини повторної неявки в судове засідання є неповажними, тому у силу вимог статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважав можливим розглянути справу за її відсутності. Крім того, безпідставне відкладення розгляду справи призведе до порушення строку розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 (стаття 371 ЦПК України).
Спірна квартира набута ОСОБА_3 і ОСОБА_1 за спільні кошти і за час зареєстрованого шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а частки сторін у ній є рівними. Сторони розірвали шлюб і у добровільному порядку згоди щодо поділу цього майна дійти не можуть, унаслідок чого визнано право власності за позивачкою на Ѕ частку квартири. Відповідно до висновку судово-будівельної експертизи від 15 березня                   2018 року визначено порядок користування вищезазначеним майном, який найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі ОСОБА_3  просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 . відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що позивачка не зверталась до відповідача з пропозицією щодо визначення порядку користування спірною квартирою. ОСОБА_3 права ОСОБА_1 не порушувалися. 
Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , оскільки остання при подачі заяви про відкладення розгляду справи просила суд врахувати її перебування санаторно-курортному лікуванні, що підтверджується картою стаціонарного хворого. Проте апеляційний суд проігнорував вищевказану заяву та розглянув справа без участі представника відповідача. 
Доводи особи, яка подала відзив 
У липні 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. Спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, судами визначено порядок користування цим майном з урахуванням балансу інтересів кожного з його співвласників.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 686/5255/17 з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. 
У липні 2019 року справа передана до Верховного Суду.
2.                 Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 
Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що спірна квартира набута ОСОБА_3 і ОСОБА_1 за спільні кошти і за час зареєстрованого шлюбу, унаслідок чого таке нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя та належить їм у рівних частках, тому слід визнати за позивачкою право власності на 1/2 його частку з визначенням порядку користування нею відповідно до висновку судово-будівельної експертизи від 15 березня 2018 року. 
Доводи касаційної скарги про те, що позивачка не зверталась до відповідача з пропозицією щодо визначення порядку користування спірною квартирою,         а ОСОБА_3 права ОСОБА_1 не порушувалися, на увагу не заслуговують, оскільки положеннями СК України визначено право одного з подружжя на поділ спільного сумісного майна подружжя та визначення порядку користування ним. При цьому доведено, що позивачці чиняться перешкоди, а її право на позов гарантовано статтею 55 Конституції України. 
Посилання касаційної скарги на те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представника  ОСОБА_3  - ОСОБА_5 , чим порушив права відповідача, є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 5 частини першої                         статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Проте згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (а.с. 180, т. 1) 07 березня 2019 року ОСОБА_3 особисто отримав повідомлення про розгляд судом апеляційної інстанції справи 19 березня 2019 року. Таким чином, апеляційним судом правомірно відповідно до вимог статей 371, 372 ЦПК України визнано повідомлені представником ОСОБА_3 - ОСОБА_5 причини повторної неявки в судове засідання неповажними, обов`язкові підстави для скасування судового рішення відсутні, так як сторін у справі було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується вищевказаними доказами. Визнання неявки до суду неповажною є дискреційним повноваженням апеляційного суду, який оцінивши наведені доводи, прийняв відповідне рішення. При цьому справа розглядалася тривалий час, а  ОСОБА_3 був повідомлений про дату апеляційного розгляду, що не перешкоджало його явці до суду або укладенню договору з іншим представником. 
Отже, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають.  
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області              від 04 грудня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду                 від 19 березня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        І. А. Воробйової 
 
Д. Д. Луспеник