Постанова
Іменем  України
 
13 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 477/428/17
 
провадження № 61-16278 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,                    Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
представник позивача - ОСОБА_2 ;
відповідачі: Первомайський селищний голова ОСОБА_5, Первомайська селищна рада Вітовського району Миколаївської області, житлово-комунальне підприємство «Світанок»;
представник Первомайська селищна рада Вітовського району Миколаївської області - ОСОБА_5;
представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ;
представник житлово-комунального підприємства «Світанок» - Климюк Ємілія Людвигівна;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 червня 2017 року у складі судді Семенової Л. М. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2017 року у складі колегії суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.              Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Первомайського селищного голови Бєлашова В. А., Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, житлово-комунального підприємства «Світанок» (далі - ЖКП «Світанок») про визнання розпорядження селищної ради про звільнення незаконним та його скасування. 
 
Позовна заява мотивована тим, що рішенням селищного голови Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області                       від 31 травня 2016 року № 39 її було призначено директором ЖКП «Світанок» з випробувальним терміном три місяці.
У подальшому розпорядженням селищного голови від 09 вересня 2016 року № 90-р її відсторонено від займаної посади.
Рішенням від 27 жовтня 2016 року № 70, підписаним селищним головою Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, її звільнено із займаної посади.
Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 січня 2017 року вказані рішення селищної ради були визнанні незаконними та скасовані, а її поновлено на роботі. До обов`язків директора підприємства вона приступила 25 січня 2017 року та дізналась про те, що селищним головою її поновлено на посаді розпорядженням від 13 січня 2017 року                 № 7-к.
Проте розпорядженням Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 17 лютого 2017 року №13-к, підписаного селищним головою, її звільнено із займаної посади, через втрату довір`я на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України. 
Посилаючись на те, що вона не відноситься до кола осіб, що безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності, і це не входить до її посадових обов`язків, вважала таке звільнення незаконним.
У період роботи трудової дисципліни вона не порушувала, зауваження від керівництва не отримувала, до дисциплінарної відповідальності не притягалася.
Відповідно до аудиторського висновку на підприємстві проводився аудит саме стану бухгалтерського обліку і звітності ЖКП «Світанок». Разом з тим, відповідно до посадових обов`язків директора та бухгалтера ЖКП «Світанок», ведення бухгалтерського обліку та звітності покладено саме на бухгалтера,                а не на директора підприємства. Також період такої перевірки охопив період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, тоді як її призначено директором підприємства за результатами проведеного конкурсу з 01 червня 2016 року, а вже 09 вересня 2016 року її було відсторонено від посади, й до кінця року вона на підприємстві не працювала.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 17 лютого 2017 року №13-к, підписаного селищним головою, в частині її звільнення з посади директора ЖКП «Світанок», зобов`язати селищного голову поновити її на посаді директора ЖКП «Світанок» з 20 лютого 2017 року, а також стягнути з ЖКП «Світанок» на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 02 вересня 2016 року комісією по перевірці ЖКП «Світанок» було виявлено порушення вимог чинного законодавства щодо ведення касових операцій, виплати заробітної плати, виплат матеріалів. Відповідно до посадової інструкції директора                  ЖКП «Світанок» останній, в тому числі, організовує виробничо-господарську діяльність підприємства на основі застосування методів обґрунтованого планування, нормативних матеріалів, фінансових і трудових витрат… Вирішує питання в межах наданих прав, доручає виконання окремих організаційно-господарських функцій іншим посадовим особам звільнення її з займаної посади було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства.                         За наслідками проведених перевірок 02 вересня 2016 року комісією по перевірці ЖКП «Світанок» та аудиторського висновку, власник, що представляє інтереси територіальної громади, дійшов висновку про утрату довіри до керівника комунальної установи. З огляду на наведені дані аудиторської перевірки, такі висновки ґрунтуються на виявлених численних порушеннях в діяльності ЖКП «Світанок», що свідчить про систематичне невиконання керівником обов`язків, передбачених контрактом, серед яких передбачено організацію виробничо-господарської, соціально-побутової та іншої діяльності підприємства, ефективне використання комунального майна та прибутку. Відтак, звільнення позивача із займаної посади було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства.

 

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2017 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що згідно з аудиторським висновком про стан бухгалтерського обліку і звітність ЖКП «Світанок» за 2016 рік від 06 лютого 2017 року, складеного аудиторською фірмою «Плато-Аудит», позивач здійснювала витрати грошових коштів підприємства, отриманих з каси, на власні цілі.                                         З досліджених судом доказів випливає, що позивач, яка є підзвітною особою, використовувала гроші підприємства на власні цілі, що і призвело до втрати довір`я до неї з боку власника майна.
Отже, видаючи наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв`язку з вчиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до неї як працівника, що отримує кошти під звіт, селищний голова діяв відповідно до вимог трудового законодавства.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У серпні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року касаційне провадження                             у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 477/428/17                          з Жовтневого районного суду Миколаївської області. 
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві                   Осіяну О. М. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 здійснювала виключно управлінські функції на посаді директора ЖКП «Світанок» і не відноситься до кола працівників, які можуть бути суб`єктами звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України.
Зокрема, відповідно до посадової інструкції директора ЖКП «Світанок», директор підприємства не є працівником, який безпосередньо обслуговує грошові та товарні цінності. 
Також зазначав, що раніше ОСОБА_1 обіймала посаду директора                                       ЖКП «Світанок» відповідно до укладеного у 2012 році контракту. У травні                             2016 року селищною радою її було повідомлено про звільнення у зв`язку із закінченням строку дії контракту. У подальшому селищною радою було оголошено конкурс на заміщення посади директора ЖКП «Світанок». Конкурс вона пройшла та її було призначено на посаду директора ЖКП «Світанок» з випробувальним терміном.
 
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
 
У вересні 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.  
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 на підставі контракту від 19 червня 2012 року працювала на посаді директора ЖКП «Світанок» з 01 червня 2012 року. Дія контракту - до 01 червня 2016 року (а.с. 73-74).
 
По закінченню дії контракту ОСОБА_1 звільнена з посади не була і продовжила виконувати обов`язки директора ЖКП «Світанок» (а.с. 92-93).
 
31 травня 2016 року виконавчим комітетом Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області було прийнято рішення № 39 про обрання ОСОБА_1 директором ЖКП «Світанок» з випробувальним терміном на три місяці (а.с. 9).
 
Розпорядження селищного голови про звільнення ОСОБА_1 з посади по закінченню дію контракту від 19 червня 2012 року та про прийняття її на роботу після 01 червня 2016 року повторно матеріали справи не містять.
 
09 вересня 2016 року розпорядженням селищного голови Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області Заможню О. А. було відсторонено від роботи у зв`язку з порушенням фінансової дисципліни                    (а.с. 84).
 
27 жовтня 2016 року рішенням виконавчого комітету Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області ОСОБА_1 було звільнено з посади директора ЖКП «Світанок», як таку, що не пройшла випробувальний термін (а.с. 82-83).
 
Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 січня 2017 року розпорядження селищного голови Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 09 вересня 2016 року                                № 90-р в частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків, а також рішення виконкому Первомайської селищної ради                         від 27 жовтня 2016 року № 70 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади директора ЖКП «Світанок» визнано незаконними та скасовано.                          ОСОБА_1 поновлено на роботі із стягненням з підприємства середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 137-140).
 
13 січня 2017 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді директора ЖКП «Світанок» з 10 вересня 2016 року (а.с. 17).
16 січня 2017 року селищним головою Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області прийнято розпорядження про проведення з 19 січня 2017 року аудиторської перевірки фінансової та господарської діяльності ЖКП «Світанок» за 2016 рік (а.с. 18).
 
23 січня 2017 року ОСОБА_1 до селищного голови Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області було подано заяву про допущення її до виконання обов`язків директора ЖКП «Світанок» та надання можливості підписати контракт (а.с. 19).
 
25 січня 2017 року ОСОБА_1 допущено до роботи (а.с. 20).
 
Розпорядженням селищного голови Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області 17 лютого 2017 року № 13-К ОСОБА_1 звільнено з посади директора ЖКП «Світанок» у зв`язку із втратою довір`я на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України. Підставою звільнення у розпорядженні зазначено аудиторський висновок про стан бухгалтерського обліку і звітність ЖКП «Світанок» від 06 лютого 2017 року (а.с. 8).
 
2.              Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 -  задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
 
За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.
 
За пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.
 
Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довіри може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій із матеріальними цінностями).
Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей слідує, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт.
 
Зазначений пункт передбачає обмежене коло осіб, до яких можна застосувати таку підставу звільнення. Це працівники, які безпосередньо обслуговують: грошові цінності; товарні цінності; культурні цінності.
 
Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.
 
Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові ВСУ від 20 квітня                 2016 року у справі № 6-100цс16, підстав відступити від якого Верховним Судом не встановлено.
 
Верховний Суд враховує, що для розірвання трудового договору за                       пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України необхідна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та інше); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.
 
Звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та інше), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.
 
Основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт.
 
Таким чином, звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе лише спеціально визначеного кола працівників -  працівників, для яких робота, пов`язана з обслуговуванням матеріальних цінностей, є прямою, основною діяльністю, а також ті, одним із обов`язків яких є обслуговування грошових, товарних чи культурних цінностей. 
Отже, конкретні факти, на основі яких було висловлено недовіру працівникові, повинні мати безпосереднє відношення до його трудової діяльності.
 
Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання, чи належить позивач до працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати: чи становить виконання операцій, що пов`язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи має виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.
 
Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника покладається на роботодавця                                  (стаття 138 КЗпП України).
 
Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого                         1994 року N 3933-XII (далі - Конвенція). Згідно із статтею 4 Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.
 
За змістом статті 4 цієї Конвенції тягар доведення законності підстави для звільнення покладається на роботодавця.
 
Працівник не може бути звільнений за пунктом 2 частини першої                                              статті 41 КЗпП, якщо відсутні конкретні факти, що підтверджують його провину. Тому, якщо підприємству, установі, організації заподіяно збитків з вини власника або уповноваженого ним органу (наприклад, працівнику не були забезпечені належні умови для зберігання товару) або за причини відсутності у працівника необхідних знань, кваліфікації для виконання роботи, пов`язаної з обслуговуванням грошових або товарних цінностей, припиняти трудовий договір на цій підставі не можна.
 
Встановивши факт вчинення винних дій працівником на підставі належних і допустимих доказів, безпідставними є міркування щодо розміри шкоди, завданої роботодавцю, оскільки в цьому випадку значення має лише сам факт протиправного діяння працівника, що призвів до втрати довіри до нього, а не значимість такої вини.
 
У справі, що переглядається, судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі контракту від 19 червня 2012 року працювала на посаді директора ЖКП «Світанок» з 01 червня 2012 року. Строк дії контракту - до 01 червня 2016 року.
 
Відповідно до пункту 1 вказаного контракту керівник (тобто, позивач) зобов`язується, зокрема, забезпечувати прибуткову діяльність, ефективне використання і зберігання закріпленого за підприємством комунального майна. Контрактом також передбачено право керівника користуватися розпорядженням коштів підприємства.
 
Згідно з наказом від 01 жовтня 2015 року № 8 «Про підзвітних осіб»                                  ОСОБА_1 видано підзвітні грошові суми, які встановлено витрачати лише на цілі, передбачені при отриманні.
 
Статутом ЖКП «Світанок» передбачено, що директор ЖКП, зокрема, несе повну відповідальність за стан та діяльність ЖКП, а також за схоронність майна; відповідно до чинного законодавства та установчих документів розпоряджається власністю, у тому числі й грошовими коштами; несе відповідальність за формування та виконання фінансових планів.
 
Відповідно до посадової інструкції директора підприємства до завдань позивача належить, зокрема, організація виробничо-господарської діяльності підприємства на основі застосування методів обґрунтованого планування, нормативних матеріалів, фінансових і трудових витрат. Також передбачено відповідальність директора, який недобросовісно використовує майно та кошти підприємства у власних інтересах або в інтересах, протилежних інтересам засновників.
 
Отже, факт того, що безпосереднє обслуговування матеріальних цінностей було складовою трудовою функції позивача встановлено судами на підставі вказаних документів.
 
Звітом незалежного аудитора (аудиторським висновком) від 06 лютого                       2017 року за результатами перевірки ЖКП «Світанок» аудитором                            ОСОБА_7 за період із 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року встановлено, що ОСОБА_1 здійснювала витрати грошових коштів підприємства, отриманих із каси, на власні цілі: 26 лютого 2016 року у розмірі 157 грн  50 коп., 04 березня 2016 року у розмірі 400 грн, 18 серпня 2016 року   у розмірі 70 грн.
 
Вирішуючи спір, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли правильного висновку про те, що конкретні порушення посадових обов`язків і вина ОСОБА_1 як директора ЖКП «Світанок» встановлені аудиторським висновком про стан бухгалтерського обліку і звітність                       ЖКП «Світанок» за 2016 рік від 06 лютого 2017 року, складеного аудиторською фірмою «Плато-Аудит», оскільки позивач здійснювала витрати грошових коштів підприємства, отриманих з каси, на власні цілі. 
 
Виходячи з особливостей трудових функцій директора ЖКП «Світанок», позивач отримувала кошти під звіт, що підтверджується посадовою інструкцією, трудовим контрактом, статутом підприємства та аудиторським висновком, а тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог                         ОСОБА_1 є обґрунтованими та законними.
 
Посилання касаційної скарги на те, що ОСОБА_1 здійснювала виключно управлінські функції на посаді директора ЖКП «Світанок» і не відноситься до кола працівників, які можуть бути суб`єктами звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, безпідставні, оскільки статутом                 ЖКП «Світанок» передбачено, що директор ЖКП, зокрема, несе повну відповідальність за стан та діяльність ЖКП, а також за схоронність майна; відповідно до чинного законодавства та установчих документів розпоряджається власністю, у тому числі й грошовими коштами; несе відповідальність за формування та виконання фінансових планів, а посадовою інструкцією директора підприємства передбачено відповідальність директора, який недобросовісно використовує майно та кошти підприємства у власних інтересах або в інтересах, протилежних інтересам засновників.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
 
Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 19 липня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. М. Осіян
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                            С. Ф. Хопта
 
                                                                                                            В. В. Шипович