Постанова 
Іменем України 
19 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 311/3401/18
провадження № 51 – 2325 км 19
 
Верховний Суд  колегією суддів Другої судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого                              ОСОБА_1 ,
суддів:                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря 
судового засідання                  ОСОБА_4 ,
прокурора                                   ОСОБА_5 ,
засудженого                              ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції ),
захисника                                  ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції ),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 27 лютого 2019 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018080190000632, за обвинуваченням
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Красний Луч Луганської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше 
судимого, останнього разу – 30 вересня 2016 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого 30 травня 2017 року по відбуттю строку покарання, 
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 31 травня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
 
Скасовано арешт майна, накладений ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2018 року.
 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 лютого 2019 рокузазначений вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно вироку, 04 вересня 2018 року приблизно об 11.35, ОСОБА_6 , знаходячись в м. Василівка Запорізької області, діючи повторно, з корисливих мотивів, з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, за допомогою заздалегідь підготовлених відмичок відчинив замок вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 та одягнувши тканеві рукавички, проник до приміщення зазначеної квартири, звідки таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_8 , чим заподіяв останньому майнову шкоду на загальну суму 15816, 37 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції. Вказує, на те, що на даний час у Московському районному суді м. Харкова у відношенні нього також перебуває кримінальне провадження за вчинення крадіжки. Разом з тим місцевий суд проігнорував заявлене ним та його захисником у судовому засіданні усне клопотання про об`єднання матеріалів кримінального провадження в одне провадження. Зазначає, що апеляційний суд постановив незаконне рішення, оскільки розглянув його апеляційну скаргу без нього та без участі його захисника, як він просив, в режимі відеоконференції. 
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Прокурор ОСОБА_5 вважає касаційну скаргу необґрунтованою і просить залишити її без задоволення. 
 
Засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 вважають касаційну скаргу обґрунтованою і просять її задовольнити. 
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку. 
 
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення і кваліфікація злочину, за який його засуджено не оспорюється та підтверджуються доказами, дослідженими судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
 
Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що апеляційний суд розглянув його апеляційну скаргу без нього та без участі його захисника є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів провадження апеляційну скаргу на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 31 травня 2018 року ОСОБА_6 подав 26  листопада 2018 року і в ній будь-яких бажань бути присутнім  у судовому засіданні не висловлював.
27 лютого 2019 року було проголошено резолютивну частину ухвали апеляційного суду, якою вирок вищезазначеного суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
01 березня 2019 року на електронну пошту Запорізького апеляційного суду надійшов супровідний лист про направлення заяви ОСОБА_6 щодо проведення  судового засідання в режимі  відеоконференції, з електронної  пошти (v -sizo@i.ua) ДУ «Вільнянська установа виконання покарань», однак при відкритті працівниками суду електронного листа, надісланого з вищезазначеної установи виконання покарань, було виявлено відсутність додатку, а саме заяви ОСОБА_6 , про що у провадженні складений відповідний акт (т. 1 а. с. 169).
Таким чином, на момент постановлення рішення апеляційним судом заява засудженого щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходила. Зважаючи на це суд апеляційної інстанції розглянув провадження без його участі та участі його захисника. Такі дії апеляційного суду узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону і жодним чином не порушують законні права та інтереси засудженого, оскільки навіть у Верховному Суді, в тому числі, й захисник підтвердив факт своєчасного повідомлення про апеляційний розгляд, а їх явка не була і не визнавалась судом обов`язковою.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при його розгляді, ОСОБА_6 повністю визнав себе винуватим за пред`явленим обвинуваченням, надав суду показання, не оспорював обставин вчинення злочину, як і інші учасники судового провадження, не заперечував проти його розгляду у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, заявивши що розуміє, роз`яснених судом, зміст цих обставин і його процесуальних наслідків, зокрема, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Водночас, суд також належно переконався у добровільності та істинності його позиції та позиції інших учасників судового провадження. Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 зводились тільки до нерозгляду судом першої інстанції його клопотання про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень в одне провадження. У зв`язку із зазначеними обставинами, суд апеляційної інстанції залишив апеляційну скаргу без задоволення, а вирок без змін. При цьому, свій висновок апеляційний суд належно мотивував з посиланням на відповідні норми кримінального процесуального закону і вважати його необгрунтованим чи сумнівним підстав немає. 
З прийнятим рішенням погоджується й колегія суддів касаційного суду. Так, відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК Україниматеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу. 
 
Крім цього, згідно з ч. 2 ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження щодо однієї і тієї ж особи передаються тому ж складу суду для вирішення питання про їх об`єднання, якщо вони надійшли на розгляд місцевого суду, яким вже здійснюється судове провадження щодо цієї особи.
 
Як зазначив сам засуджений в апеляційній скарзі та вказав про це в касаційній скарзі, кримінальні правопорушення ним були вчинені в різних місцях, а отже і їх розгляд має проводитись, відповідно до ст. 32 КПК України за загальними правилами територіальної підсудності, у відповідних судах, що фактично і мало місце. Направлення кримінального провадження з одного суду до іншого можливе тільки за наявності умов та підстав, передбачених ст. 34 КПК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження будь-яких клопотань, як під час підготовчого так і судового засідання в суді першої інстанції, до початку його розгляду, з цього питання ні засудженим, ні його захисником не заявлялось. 
Отже, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Також ОСОБА_9 , відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України, не позбавлений можливості в подальшому звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про застосування покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 31  жовтня 2018 року та за вироком Московського районного суду м.  Харкова, за місцем його виконання. 
 
Враховуючи викладене, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, Судом не встановлено. 
 
Тому, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 . 
 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд
 
у х в а л и в:
 
Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 27 лютого 2019 року залишити без змін, а касаційну скаргузасудженого ОСОБА_6 – без задоволення. 
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                  ОСОБА_3