ПОСТАНОВА
Іменем України

27 листопада 2019 року 
Київ

справа №499/675/16-а
адміністративне провадження №К/9901/22002/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 499/675/16-а
за позовом ОСОБА_1 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення
за касаційною скаргою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 
на постанову Іванівського районного суду Одеської області від 09 вересня 2016 року, ухвалену суддею Погорєловим І.В. 
та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді – Ступакової І.Г., суддів: Бітова А.І., Милосердного М.М., 

УСТАНОВИВ:
Суть спору.
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 (далі - відповідач) про скасування постанови № 26/3 від 01 липня 2016 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Постановою Іванівського районного суду Одеської області від 09 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року, позовну заяву ОСОБА_1 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено. Постанову військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 №26/3 від 01 липня 2016 року скасовано.
Задовольняючи позовні вимоги суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення та прийнятті постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення допущено порушення вимог діючого законодавства, а саме порушено вимоги статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення при складенні протоколу та порушено вимоги статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо сповіщення позивача про розгляд адміністративної справи.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції.
18 січня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 на постанову Іванівського районного суду Одеської області від 09 вересня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року.
У касаційній скарзі військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що позивач навмисно ухилялася від отримання листа поштою, а саме протоколу про адміністративне правопорушення та повідомлення про час та місце винесення постанови по даній справі. Враховуючи зазначене, відповідач супровідним листом від 23 червня 2016 року на ім`я тво голови Іванівської РДА направив в законвертованому вигляді протокол № 26/3 про адміністративне правопорушення для вручення ОСОБА_1 . Листом від 23 червня 2016 року № 01/02-48/959 керівник апарату Іванівської РДА ОСОБА_3 повідомила відповідача про вручення протоколу № 26/3 позивачу під особистий підпис. Проте, на момент розгляду вказаного протоколу до Іванівського районного військового комісаріату позивач не з`явилась. 
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 на постанову Іванівського районного суду Одеської області від 09 вересня 2016 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон № 2147-VІІІ).
Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції вищевказаного Закону обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII “Перехідні положення” КАС України матеріали касаційної скарги передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
14 лютого 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Шарапа В.М., судді Бевзенко В.М., Данилевич Н.А.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2019 року №526/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Шарапи В.М. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 14), що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.
25 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. прийнято до провадження справу за касаційною скаргою військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , закінчено підготовчі дії у справі та призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог пункту 5 частини 1 статті 340 та статті 345 КАС України. 
Позиція інших учасників справи.
15 березня 2017 року від ОСОБА_1 надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких позивач просила залишити постанову Іванівського районного суду Одеської області від 09 вересня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року без змін, а касаційну скаргу – без задоволення. В обґрунтування зазначила, що в касаційній скарзі відповідач посилається на подання звіту Іванівською РДА невідповідної форми та без погодження Іванівського районного військового комісаріату. Однак, як вказує позивач, звіт подано у відповідності до встановленої форми та затверджено військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , що підтверджується копією зазначеного звіту, яка додається до касаційної скарги.
Установлені судами фактичні обставини справи.
17 грудня 2015 року комісією Іванівського РВК було проведено перевірку стану військового обліку та бронювання в Іванівській РДА та було складено акт перевірки.
27 травня 2016 року начальником відділення військового обліку та бронювання солдатів і сержантів запасу Іванівського РВК ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно відповідальної за військовий облік Іванівської РДА ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення передбачене частини 1 статті 210-1 КУпАП.
Відповідачем було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення від 01 липня 2016 року №26/3, згідно якої позивачку визнано винною у порушенні статті 20 Закону України «Про оборону України» та статті 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.
Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи. 
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017).
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Частинами 1 та 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 235 КпАП України до компетенції військових комісаріатів віднесено розгляд справ про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статті 210-1 цього Кодексу.
Так, військові комісаріати розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про умисне зіпсуття обліково-військових документів чи втрату їх з необережності, про неявку на виклик у військовий комісаріат, про неподання у військові комісаріати списків юнаків, які підлягають приписці до призовних дільниць, про прийняття на роботу військовозобов`язаних і призовників, які не перебувають на військовому обліку, про незабезпечення сповіщення військовозобов`язаних і призовників про їх виклик у військові комісаріати, перешкоду їх своєчасній явці на збірні пункти чи призовні дільниці, про несвоєчасне подання документів, необхідних для ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників, несповіщення їх про виклик у військові комісаріати, про неподання відомостей про військовозобов`язаних і призовників (статті 210, 210-1, 211 - 211-6). Від імені військових комісаріатів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право     районні (міські) військові комісари.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
За приписами частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою № 26/3 від 01 липня 2016 року за справою про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною 1 статті 210-1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.
Так, відповідно до частини 1 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Підставою для винесення оскаржуваної постанови є виявлені комісією Іванівського районного військового комісаріату під час проведеної перевірки стану обліку та бронювання в Іванівській РДА порушення позивачем вимог статті 16 Закону України «Про оборону України» та статтей 3, 17 та 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» про що складено відповідний протокол № 23/6 від 25 червня 2016 року.
Як слідує з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, начальником відділення військового обліку та бронювання солдатів і сержантів запасу Іванівського РВК ОСОБА_4 в порушення вимог частини 1 статті 256 КУпАП в протоколі від 27 травня 2016 року не було зазначено повного ім`я та по батькові особи, яка складала протокол та суті адміністративного правопорушення, зробивши лише посилання на загальні норми статті 16 Закону України «Про оборону України» та статтей 3, 17, 21, 25 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що є порушенням вищенаведених положень статті 256 КУпАП.
При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) згідно статті 278 КУпАП вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 210-1 КУпАП, протокол № 26/3 складено 27 травня 2016 року, розгляд адміністративної справи призначено на 27 травня 2016 року, проте згідно з оскаржуваною постановою № 26/3, адміністративна справа розглянута 01 липня 2016 року.
Таким чином відповідачем було порушені вимоги частини 1 статті 268 та частини 1 статті 278 КУпАП щодо обов`язковості вирішення питань підготовки справи до розгляду та сповіщення позивача, яка притягувалася до адміністративної відповідальності про місце і час розгляду справи.
Посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на те, що відповідачем було повідомлено позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення, проте позивач ухилявся від прийняття кореспонденції, колегією суддів відхиляються оскільки з наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що розгляд протоколу призначено на 27 травня 2016 року, в супровідному листі від 13 червня 2016 року № 884 яким надсилався зазначений протокол, вказано дату розгляду протоколу 23 червня 2016 року 09 год 00 хв., в той же час розгляд справи та винесення оскаржуваної постанови відбулися 01 липня 2016 року. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що підставою скасування оскаржуваної постанови судами попередніх інстанцій є не факт не повідомлення позивача про розгляд протоколу про адміністративне правопорушення, а саме порушення відповідачем процесуального порядку її прийняття. 
З наведених правових норм статті 268 КУпАП слідує, що факт не повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною, як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. При цьому доводи касатора жодним чином не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.
Крім того, статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, чого в даному випадку дотримано не було.
Згідно частини 1 та частини 2 статті 283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Із змісту оскаржуваної постанови №26/3 від 01 липня 2016 року слідує, що відповідач не зазначив, які саме обставини були встановлені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та відповідно які нормативно-правові акти були порушені позивачкою, що в свою чергу не відповідає вимогам встановленим частиною 2 статті 283 КУпАП.
Отже, враховуючи вищевикладене та встановлені обставини справи, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильних висновків про порушення відповідачем процедури (порядку) притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що вплинуло на правомірність оспорюваної постанови.
Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів попередніх інстанцій не спростовують, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся з порушенням вимог законодавства, в тому числі вимог статті 256 КУпАП при складанні протоколу № 23/6 та вимог статті 268 КУпАП щодо обов`язкової участі особи або наявності доказів її належного повідомлення про час та місця розгляду справи, отже суди першої та апеляційний інстанції обґрунтовано прийняли рішення про задоволення позову.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржених судових рішень відсутні, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:
1.Касаційну скаргу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 
залишити без задоволення.
2.Постанову Іванівського районного суду Одеської області від 09 вересня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року – залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду