Постанова 
Іменем України
 
31 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 216/6556/15-ц
провадження № 61-24746св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Митрофанової Л. В.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі -ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду з указаним позовом, який уточнило в процесі розгляду справи та остаточно просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 грудня 2013 року  № 50011308 (далі - кредитний договір) у розмірі 694 759,01 грн, з яких: 520 181,48 - заборгованість за кредитом; 113 781,54 грн - штраф; 3 949,81 грн - три проценти річних;                7 587,80 грн - інфляційні втрати; 49 258,37 - збитки, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль AUDI Q7 кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2967 куб. см, рік випуску 2013, згідно з договором застави від 20 грудня 2013 року № 500011308 (далі - договір застави) шляхом його реалізації на торгах, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», вирішити питання про розподіл судових витрат.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «Порше Мобіліті» посилалося на те, що                      03 грудня 2013 року між ним та ОСОБА_1 як позичальником і       ОСОБА_2 як поручителем був укладений кредитний договір, за яким позичальник отримав в кредит кошти у розмірі 325 090,02 грн, що на дату укладання договору складало 39 395,30 доларів США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля AUDI Q7 кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2967 куб. см, рік випуску 2013. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 12 грудня 2013 року між ним та   ОСОБА_1 був укладений договір застави, предметом якого є вищевказаний автомобіль. В порушення вимог законодавства та умов кредитного договору  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належним чином не виконували своїх зобов`язань за вказаним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у вищезазначеному розмірі, в рахунок погашення якої товариство просило звернути стягнення на заставлене майно.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 18 жовтня 2016 року у складі судді Мясоєдової О. М. відмовив в задоволенні позову.
Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що позичальником фактично виконано зобов`язання за кредитним договором, з урахуванням сплачених коштів за курсом 8,2520 грн до долара США. У зв`язку з цим суд виходив з недоведеності факту наявності у відповідачів заборгованості за кредитним договором та відсутності підстав для звернення стягнення на заставлене майно.Крім того зазначив про неможливість звернення стягнення на предмет застави через ненадання позивачем доказів щодо реєстрації застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на підставі договору застави, ні відомостей про початок звернення стягнення на предмет обтяження.
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду
Апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 14 березня 2017 року рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 18 жовтня 2016 року скасував та ухвалив нове рішення про часткове задоволення позову.
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом                на 12 серпня 2015 року складає  586 953,98 грн, з яких: 490 887,34 грн заборгованість за кредитом, 65 018,04 грн штраф, 31 048,6 грн - страхові виплати, звернув стягнення на предмет застави - автомобіль AUDI Q7 кузов                                   № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2 967 куб. см, рік випуску 2013, шляхом його реалізації на прилюдних торгах з початковою ціною в розмірі 650 180,03 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат. 
Мотивував рішення апеляційний суд тим, що позивачем доведено наявність у ОСОБА_1 простроченої заборгованості за щомісячними платежами більше ніж на один місяць, а тому наявні правові підстави для звернення стягнення на заставне майно. При цьому апеляційний суд не погодився із визначеним позивачем розміром заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 694 759,01 грн та дійшов висновку, що заборгованість у загальному розмірі складає 586 953,98 грн.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У квітні 2017 року  ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що визначаючи розмір заборгованості апеляційний суд не врахував його позицію стосовно встановлення сторонами у кредитному договорі еквіваленту грошового зобов`язання в іноземній валюті на день, що передував укладенню кредитного договору, а саме 8,2520 грн за долар США. Апеляційний суд не роз`яснив правову природу передбаченого кредитним договором корегування процентів під час сплати ним чергових платежів.
 
У травні 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просило її відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін, посилаючись на те, що це рішення є законним і обґрунтованим. Доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 , що сума кредиту, яка підлягає поверненню, має розраховуватися шляхом застосування до розміру неповернутої суми кредиту обмінного курсу на день, що передував дню укладення кредитного договору а саме 8,2520 грн за долар США, є безпідставним та зводяться до помилкового тлумачення заявником статей 524, 533, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 1.1, 1.3.1, 1.4 Загальних умов кредитування які є додатком до кредитного договру (надалі - умови кредитування).
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
11 травня 2018 року справу 216/6556/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями                       від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.
 
Фактичні обставини справи 
Апеляційним судом встановлено, що 03 грудня 2013 року між ТОВ «ПоршеМобіліті» та  ОСОБА_1 як позичальником і ОСОБА_2 як поручителем був укладений кредитний договір, за яким позичальник отримав в кредит кошти у розмірі 325 090,02 грн, що на дату укладання договору складало 39 395,30 доларів США, строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля AUDI Q7 кузов                                     № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2967 куб. см, рік випуску 2013. 
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 12 грудня   2013 року між ним та  ОСОБА_1 був укладений договір застави, предметом якого є автомобіль AUDI Q7 кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна                       2 967 куб. см, рік випуску 2013.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва 21 січня 2016 року, у справі № 755/10091/15-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», третя особа - Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про виключення з державного реєстру застав рухомого майна запису про державну реєстрацію застави автомобіля.
Вказаними судовими рішеннями встановлено наявність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, що підтверджується наявними в матеріалах справи зведеними обліковими виписками з рахунку клієнта, що також вказує на відсутність повного та належного виконання позичальником своїх зобов`язань. 
Згідно з частиною третьою статті 61 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм  матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
 
Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
 
В разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (частина перша статті   589 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до статті 19 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» (далі - Закон № 2654-XII) за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.
Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором (частини перша, друга статті 20 Закону № 2654-XII).
 
Частково задовольняючи позов, апеляційний суд правильно виходив з того, що позивачем доведено наявність у ОСОБА_1 простроченої заборгованості за щомісячними платежами більше ніж на один місяць, а тому наявні правові підстави для звернення стягнення на заставлене майно.
 
Аргументи касаційної скарги  ОСОБА_1 про те, що визначаючи розмір заборгованості апеляційний суд не врахував його позицію стосовно встановлення сторонами у кредитному договорі еквіваленту грошового зобов`язання в іноземній валюті на день, що передував укладенню кредитного договору, а саме 8,2520 грн за долар США, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Апеляційним судом встановлено, що згідно з статтею 1.3 умов кредитування сторони погоджуються, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.
Позичальник сплачує платежі у повернення кредиту з виставленими компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку. Назву якого зазначено у кредитному договорі (ПАТ «Креді Агріколь Банк»).
Відповідно до статті 1.3.1 умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних в графіку погашення кредиту, враховується як корегування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшується більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником. Додатково позичальник зобов`язується компенсувати компанії витрати, що пов`язані зі сплатою податку з доходів фізичних осіб (або іншого аналогічного податку), у зв`язку з виникненням у позичальника доходу, пов`язаного зі зміною курсу іноземної валюти, прийнятої сторонами у кредитному договорі, по відношенню до української гривні.
За змістом статті 2.1 умов кредитування за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування позичальник сплачує компанії проценти за процентною ставкою (фіксованою або змінною), визначеною кредитним договором.
Процентна ставка за кредитним договором була встановлена у розмірі                       9,9 процентів, протягом дії договору не змінювалася.
Статтею 2.4 умов кредитування передбачено наступний метод нарахування процентів: «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно у році 360 днів) згідно з графіком погашення кредиту. 
Згідно з пунктом 5.4 договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.
За змістом пункту 5.1 вказаного договору зазначено, що право звернення стягнення на предмет застави заставодержатель набуває також, у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором, зокрема при простроченні належного платежу.
Згідно з пунктом 5.4.1 договору застави реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде узгоджено сторонами або дозволено законодавством. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, зазначеному в пункті 1.1 цього договору, або за вимогою заставодержателя визначається незалежними суб`єктами оціночної діяльності призначеним заставодержателем.
Згідно зі статтею 3.2 умов кредитування сторони погодили, що ТОВ «Порше Мобіліті» має право визначити термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав та ( або) вимагати дострокового розірвання договору, зокрема у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та (або) додаткового кредиту та (або) сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше один календарний місяць (стаття 3.2.1 умов кредитування).
Позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі кредит та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню ( сума до повернення позичальником розраховується компанією та вказується у повідомленні) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення (стаття 3.3 умов кредитування).
Пунктом 7.3 договору застави передбачено, що будь-які повідомлення та вимоги, передбачені договором, повинні бути надіслані у письмовій формі рекомендованим поштовим відправленням на адресу сторони, вказану у договорі; відправлене таким чином повідомлення вважається отриманим стороною на третій робочий день з дня відправки.
У зв`язку із порушенням виконання ОСОБА_1   умов кредитного договору та погашення щомісячних платежів, позивачем на адресу позичальника надіслано три листи щодо сплати заборгованості від 17 лютого, 04 березня, 03 квітня 2015 року, а також вимога (повідомлення) від 03 квітня 2015 року вих № 50011308 про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором та попереджено у разі непогашення заборгованості право заставодержателя звернути стягнення на заставне майно, надісланою рекомендованим листом за адресою зазначеною позичальником у кредитному договорі та договорі застави: АДРЕСА_1 . Вимога про дострокове повернення кредитних коштів повернулася до ТОВ «ПоршеМобіліті» без вручення адресату з відміткою «за терміном зберігання».
Поручитель ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 , отримала вимогу про дострокове повернення кредиту та у випадку неповернення суми кредиту та несплати заборгованості можливості звернення стягнення на заставне майно - 16 квітня 2015 року, що підтверджується її особистим підписом на зворотному поштовому відправленні.
Матеріалами справи доведено наявність простроченої у ОСОБА_1 заборгованості за щомісячними платежами більше ніж на один місяць, станом на лютий 2015 рік - 13 419,85 грн, на 04 березня 2015 року - 29 134,66 грн, на 03 квітня 2015 року - 47 691,71 грн, що згідно з укладеними між сторонами договорами давало заставодержателю право на звернення стягнення на предмет застави.
Під час судового розгляду апеляційним судом також було встановлено, що заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі складає                      586 953,98 грн, а не 694 759,01 грн, а тому суд в рахунок погашення заборгованості у вказаному розмірі звернув стягнення на заставлене майно.
На спростування наведеного апеляційним судом розрахунку заборгованості ОСОБА_1 не надав свого розрахунку,  який міг би піддати сумніву розрахунок суду. Оцінивши зібрані докази, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку  про наявність заборгованості за кредитним договором та правових підстав для звернення стягнення на предмет застави. 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд не роз`яснив правову природу передбаченого кредитним договором корегування процентів під час сплати ним чергових платежів, не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Таким чином, частково задовольняючи позов, апеляційний суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість задоволених позовних вимог.
 
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки апеляційного суду, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди заявника з ухваленим у справі судовим рішенням. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті       6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
 
Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Оскільки виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області              від 14 березня 2017 року було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2017 року, у зв`язку із залишенням цього рішення без змін необхідно поновити його виконання.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області            від 14 березня 2017 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. П. Курило