Постанова
Іменем України
 
21 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 331/2414/16-ц
провадження № 61-18504св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа-Страхування», ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа-Страхування», яка підписана представником Горбачем Ігорем Володимировичем, на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 року у складі судді Смолки І. О. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ПАТ«СК Альфа Страхування», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 листопада 2015 о 17 год. 15 хв. відбулась ДТП у м. Запоріжжя по вул. Гоголя, біля буд. 66 між автомобілем марки Mercedes-BenzVito, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та між автомобілем марки Skoda oktavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 
 
Власником автомобіля марки Mercedes-BenzVito, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 Власником автомобіля марки Skoda oktavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 (чоловік ОСОБА_2 ).
 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 перед третіми особами щодо автомобіля марки Skoda oktavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована в ПАТ СК «Альфа Страхування» на підставі поліса № АІ/5313409. Строк дії договору страхування визначено з 04 липня 2015 року по 03 липня 2016 року включно, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну склала 50 000 грн, розмір франшизи визначено 00 грн.
 
18 листопада 2015 року на місці пригоди ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склали повідомлення про ДТП, згідно якого, ОСОБА_2 визнала свою вину у цьому ДТП, внаслідок якого автомобіль марки Mercedes-BenzVito отримав видимі пошкодження лівої бокової частини.
 
19 листопада 2015 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернувся до ПАТ СК «Альфа Страхування» із повідомленням про настання страхового випадку.
 
У січні 2016 року ОСОБА_1 отримав лист від ПАТ СК «Альфа Страхування» про те, що відповідачем розглянуто справу щодо пошкодження автомобіля марки Mercedes-Benz Vito, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 18 листопада 2015 року і прийнято рішення про проведення виплати страхового відшкодування у розмірі 1 669,70 грн, перерахування вказаного відшкодування буде проведено через систему грошових переказів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - «Аваль-Експрес» - 25 січня 2016 року. Однак ПАТ СК «Альфа Страхування» не надало ОСОБА_1 обґрунтованої калькуляції страхового відшкодування, також він не отримував відшкодування у розмірі 1 669,70 грн, представники ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ним не зв`язувалися.
 
ОСОБА_1 просив стягнути з: 
ПАТ«СК Альфа Страхування» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 6 083,28 грн; витрати за проведення судової експертизи у розмірі 800 грн; судовий збір у сумі 551,20 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.
ОСОБА_2 на користь позивача франшизу в розмірі 500 грн; судовий збір у сумі 551,20 грн.
 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 року у складі судді Смолки І. О. закрито провадження у справі № 331/2414/16-ц у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_4 просив стягнути суму франшизи 500 грн і судовий збір з ОСОБА_2 і така вимога була заявлена позивачем без ознайомлення на дату подачі позову зі страховим полісом. Після ознайомлення зі страховим полісом з`ясувалося, що розмір франшизи складає 0 грн, тому позивач відмовився від позовних вимог до ОСОБА_2 . У зв`язку із цим суд першої інстанції зробив висновок про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали) у частині вимог стосовно ОСОБА_2 .
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 року позовні вимог ОСОБА_1 до ПАТ «СК «Альфа Страхування» задоволено. Стягнуто з ПАТ «СК «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 6 083,28 грн, витрати за проведення судової експертизи у розмірі 800 грн, судовий збір у сумі 551,20 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент вчинення ДТП власник автомобіля Skoda oktavia, державний реєстрацій номер НОМЕР_2 мав договір страхування транспортного засобу № АІ /5313409 , згідно якого ПАТ CK «Альфа Страхування» взяла на себе зобов`язання відшкодувати заподіяну ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) шкоду третім особам під час ДТП та, враховуючи, що ПАТ CK «Альфа Страхування» визнало вказане ДТП - страховим випадком, саме відповідач зобов`язаний сплатити страхове відшкодування позивачу у розмірі 6 083,28 грн. Витрати позивача, понесені на правову допомогу у розмірі 3 000 грн, які підтверджуються договором про надання правової допомоги № б/н від 01 березня 2016 року, укладеним між позивачем та адвокатом Барбашиним С. В., а також розрахунком про отримання суми у розмірі 3 000 грн, а також витрати, які пов`язані із проведенням судової експертизи у розмірі 800 грн, що підтверджується оригіналом квитанції від 21 червня 2016 року, підлягають стягненню на користь позивача.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «СК Альфа Страхування» відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 року залишено без змін.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки ДТП, яке мало місце 18 листопада 2015 року, визнано ПАТ СК «Альфа страхування» страховим випадком, ліміт відповідальності страховика не перевищує розмір заподіяної шкоди позивачу, розмір шкоди встановлений висновком судової автотоварознавчої експертизи, а тому суму 6083,28 грн є необхідною для відновлення ОСОБА_1 свого пошкодженого автомобіля.
 
При відхиленні доводів апеляційної скарги про безпідставність відшкодування витрат за послуги адвоката апеляційний суд вказав, що витрати на правову допомогу документально підтверджені (а. с. 5, 14, 15), колегія суддів відповідно до вищевикладених вимог закону вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат за послуги адвоката.
 
Аргументи учасників справи
 
У квітні 2017 року ПАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування» через представника Горбача І. В. подала касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому посилалася на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди задовольнили позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування без вирахування податку на додану вартість. Вказує, що Барбашин С. В. брав участь у розгляді справи як представник позивача, а не як особа, яка надає правову допомогу,  а тому безпідставно стягнуто витрати за послуги адвоката
 
Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 червня 2017 року клопотання ПАТ «Альфа-Страхування» про зупинення виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 року задоволено. Зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 року до закінчення касаційного провадження.
 
Рух справи
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що 18 листопада 2015 року о 17 год. 15 хв. відбулась ДТП у м. Запоріжжя по вул. Гоголя, біля буд. 66 між автомобілем марки Mercedes-BenzVito, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та між автомобілем марки Skoda oktavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 
 
Власником автомобіля марки Mercedes-BenzVito державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 Власником автомобіля марки Skoda oktavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 (чоловік ОСОБА_2 ). Цивільно-правова відповідальність перед третіми особами щодо автомобіля марки Skoda oktavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована у ПАТ СК «Альфа Страхування» на підставі поліса №  АІ/5313409, строк дії якого визначено з 04 липня 2015 року по 03 липня 2016 року включно, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну склала 50 000 грн, розмір франшизи визначено 0 грн.
 
18 листопада 2015 року на місці пригоди ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом склали повідомлення про ДТП, згідно якого ОСОБА_2 визнала свою вину у цьому ДТП, внаслідок якого автомобіль марки Mercedes-BenzVito отримав видимі пошкодження лівої бокової частини.
 
19 листопада 2015 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернувся до ПАТ СК «Альфа Страхування» із повідомленням про настання страхового випадку.
 
Відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ СК «Альфа Страхування» направила свого представника для визначення розміру збитків автомобіля Mercedes-Benz Vito, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
 
У січні 2016 року позивач отримав лист від ПАТ СК «Альфа Страхування» про те, що страховиком розглянуто справу щодо пошкодження автомобіля марки Mercedes-Benz Vito, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 18 листопада 2015 року та прийнято рішення про проведення виплати страхового відшкодування у розмірі 1 669,70 грн, перерахування вказаного відшкодування буде проведено через систему грошових переказів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - «Аваль-Експрес» - 25 січня 2016 року. Станом на дату подання до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя позовної заяви від 16 березня 2016 року - ПАТ СК «Альфа Страхування» не надало ОСОБА_1 обґрунтованої калькуляції страхового відшкодування, також позивач не отримував відшкодування у розмірі 1 669,70 грн, представники ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з позивачем не зв`язувалися.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2016 року у справі призначена автотоварознавча експертиза.
 
Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи автомобіля Mercedes-Benz Vito, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , підготовленого судовим експертом ТОВ «Наукове-дослідне підприємство «Експерт» Тавтелем Д. В. № 040 від 24 червня 2016 року вартість відновлювального ремонту внаслідок ДТП, яка сталася 18 листопада 2015 року, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу: автомобіль марки Mercedes-Benz Vito, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , складає 6 083,28 грн.
 
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).
 
У пункті 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)».
 
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.
 
У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15 зроблено висновок, що «втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується».
 
За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову.
 
Аргумент касаційної скарги про те, що суди задовольнили позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування без вирахування податку на додану вартість, колегія суддів відхиляє.
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц (провадження № 61-18781св18) зроблено висновок, що «всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають».
 
Аргумент касаційної скарги про те, що Барбашин С. В. брав участь у розгляді справи як представник позивача, а не як особа, яка надає правову допомогу, колегія суддів відхиляє. Встановивши, що позивачем понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн, які підтверджуються належними доказами, суди зробили обґрунтований висновок про їх стягнення із відповідача.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 161/11180/13-ц (провадження № 61-13978сво18) зроблено висновок, що «не є підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу відсутність ухвали суди про допуск особи, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, у відповідності до частини другої статті 56 ЦПК України 2004 року. Відмова у стягненні витрат, понесених стороною на правову допомогу, з посиланням на те, що судом не постановлено ухвалу про залучення особи, яка надає правову допомогу, до участі у справі, безпідставні, оскільки визначена статтею 56 ЦПК 2004 року особа має інші процесуальні повноваження, ніж та, яка зазначена в статтях 38, 40, 44, ЦПК України 2004 року, і вона відноситься до інших учасників цивільного процесу, а не до осіб, які беруть участь у справі. Крім того, не постановлення судом такої ухвали не може бути підставою для відмови у стягненні судових витрат, які стороною у справі фактично та реально понесено».
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 червня 2017 року зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 року до закінчення касаційного провадження. Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, то виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 року необхідно поновити.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа-Страхування», яка підписана представником Горбачем Ігорем Володимировичем, залишити без задоволення.
 
Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2016 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                             В. І. Крат
 
                                                                                                       І. О. Дундар
 
                                                                                                       Є. В. Краснощоков