ПОСТАНОВА
Іменем України

17 жовтня 2019 року 
Київ
справа №751/445/17
адміністративне провадження №К/9901/20079/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М., 
розглянувши попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2017 року (суддя: Ченцова Т.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2017 року (судді: Аліменко В.О., Безименна Н.В., Кучма А.Ю.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора роти № 3 БУПП у м. Чернігові ДПП Демченка В`ячеслава Вікторовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних- вимог та їх обґрунтування 
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора роти № 3 БУПП у м. Чернігові ДПП Демченка Вячеслава Вікторовича (далі відповідач) про скасування постанови ПС № 664387 від 17 грудня 2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
В обґрунтування позовних вимог вказує на безпідставність прийняття спірної постанови та притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП, посилаючись на те, що на передньому пасажирському сидінні, за кермом сиділа інша особа. Крім нього та водія, в автомобілі було ще двоє його неповнолітніх дітей. Вказував, що після того як автомобіль здійснив спірний маневр, проїхали близько 100 метрів, а водію стало недобре і вони, не виходячи з автомобіля, помінялись місцями. Зазначив, що рух, перебуваючи за кермом, не розпочинав. 
Також позивач вказував, що оскаржувана постанова складена інспектором не за місцем скоєння правопорушення.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з відсутності підстав для скасування постанови відповідача, оскільки позивач керуючи транспортним способом «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора та вчинив правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП, що підтверджено належним доказом, а саме відеозаписом, який не викликав сумнівів  у суду. 
Тому, дійшли висновку про правомірність прийняття спірної постанови ПС № 664387 від 17 грудня 2016 року.
На переконання колегії суддів, посилання позивача на те, що за кермом транспортного засобу, під час перетинання пішохідного переходу, сиділа інша особа, а після зупинки транспортного засобу він помінявся з водієм місцями та пересів за кермо є необґрунтованими, оскільки не підтверджені жодними фактичними доказами.
Також відмовляючи у задоволенні позову суди не прийняли до уваги твердження позивача, що оскаржувана постанова складена інспектором не за місцем скоєння правопорушення, оскільки дії відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови на місці вчинення правопорушення відповідають вимогам КУпАП, що підтверджується записами в постанові у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 664387.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги  
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2017 року і постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Скаргу обґрунтовує доводами, аналогічними викладеним у позовній заяві. 
Зокрема, на переконання скаржника, досліджений відеозапис не є належним та допустимим доказом, що підтверджує позивачем проїзд на заборонений сигнал світлофора (червоний).
Заперечує, що не перебував за кермом автомобіля в момент перетину регульованого переходу. Вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність прийняття рішення.  
При цьому вказував на  порушення процедури прийняття спірної постанови. 
Позиція інших учасників справи 
Відзиву на касаційну скаргу від відповідача не надходило. 
Рух касаційної скарги 
Суддя-доповідач Вищого адміністративного суду України ухвалою від 31 липня 2017 року відкрив касаційне провадження на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2017 року. 
15 березня 2018 року касаційні скарги передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
За результатом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (суддя-доповідач) Шарапа В.М., (судді) Бевзенко В.М., Данилевич Н.А.
За результатом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (суддя-доповідач) Загороднюк А.Г. (судді), Єресько Л.О., Соколов В.М.
Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року прийнято адміністративну справу до провадження та призначено справу до розгляду в попередньому судовому засіданні без повідомлення учасників справи.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
17 грудня 2016 року о 17 год. 45 хв. в м. Чернігові по вул. Любецька, 26, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. д.н.з. НОМЕР_1       , проїхав на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим порушив вимоги п. 8.7.3.Є ПДР.
За таких обставин, 17 грудня 2016 року інспектором роти № З БУПП в м. Чернігів ДПП Демченком В.В. складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 664387, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення частини другої статі 122  КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.
Не погоджуючись із постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.
Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Підпункт «б» п. 2.3 Правил зобов`язує водіїв механічних транспортних засобів бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з п. 8.1 Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Відповідно до абз.1 п. 8.7 Правил встановлено, що світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально.
Пунктом 8.7.3. п.п. «е» Правил передбачено, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Вказана норма Правил дорожнього руху безальтернативно забороняє рух транспортних засобів за наявності відповідного сигналу світлофора.
Відповідно до частини другої статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин і розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Повнота встановлення фактичних обставин справи ґрунтується на дослідженні доказів, які суд оцінює за критеріями належності, допустимості та достовірності, а також достатності та взаємному зв`язку в їх сукупності.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірна постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення щодо порушення позивачем ПДР підтверджується відеозаписом реєстратора, з якого вбачається, що  автомобіль «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим порушив вимоги п. 8.7.3.»Є» ПДР.
При цьому допитаний в якості свідка інспектор роти № 3 БУПП в м. Чернігові ДПП Йовенко І.А. пояснив, що він їхав в екіпажі разом із ОСОБА_2 (відповідачам). Рухались вони по вул. Любецька в бік району Масани, назустріч їм, на червоне світло проїхав автомобіль «Нива». Вони під`їхали до автомобіля. Інспектор ОСОБА_2 представився, роз`яснив причину зупинки. Позивач надав свої документи, називав свої дані і тільки після того, як було складено постанову, відмовився її підписувати. Доповнив, що йому було добре видно хто знаходився за кермом автомобіля, оскільки він їхав до них назустріч. В автомобілі крім двох дітей, дорослих не було.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Посилання позивача, що оскаржувана постанова складена інспектором не за місцем скоєння правопорушення є помилковим, оскільки відповідно до частини другої статті 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена статтями 80, 81, 121 - 126, 127 ^1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
Таким чином, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 122 КУпАП, можуть розглядатися: 1) за місцем вчинення правопорушення; 2) за місцем обліку транспортних засобів; 3) за місцем проживання порушників. 
Тому, висновки рішення Конституційного Суду України по справі    № 1-11/2015 від 26 травня 2015   року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху».
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в позовний та апеляційних скаргах, які належним чином перевірені судами попередніх інстанцій та зводяться до їх переоцінки. 
Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Тому, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо правомірності прийняття спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки судами попередніх інстанцій, з`ясовано, що позивач здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору.
Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії^» (Віііг Тоща V. Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову.
Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.
Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення. 
За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Судові витрати
З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до частини четвертої статті 288 КпАП, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Загороднюк 

судді                                                                                           Л.О.Єресько 

                                                                                          В.М. Соколов