ПОСТАНОВА
Іменем України

24 жовтня 2019 року 
Київ
справа №820/1981/16
адміністративне провадження №К/9901/12654/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Югран» до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області про визнання протиправними та скасування постанов за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Югран» на постанову Харківського окружного адміністративного суду у складі судді Спірідонова М.О. від 16 червня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Макаренко Я.М., Шевцової Н.В., Мінаєвої О.М. від 20 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2016 року ТОВ «Югран» (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області (далі - Департамент ДАБІ у Харківській області, відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області № 3/1020-1316П від 24 березня 2016 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 24 804,00 грн;
- визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області № 4/1020-1317П від 24 березня 2016 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 49 608,00 грн;
- визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області № 5/1020-1318П від 24 березня 2016 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 62 010,00 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що спірні рішення суб`єкта владних повноважень є незаконними та необґрунтованими, оскільки винесені без належних на те підстав. Також, ТОВ «Югран» наголошувало, що спірні постанови суперечать вимогам частини першої статті 250 Господарського кодексу України (далі - ГК України), оскільки накладають на підприємство санкції після закінчення більше ніж року з дня вчинення правопорушення у сфері господарювання. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскаржувані постанови прийнято у строки передбачені чинним законодавством, оскільки спірні правовідносини склалися у сфері діяльності з містобудування, а тому спеціальною нормою, яка визначає строки накладення штрафу, є частина одинадцята статті 2 Закону України «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності», де зазначено, що штраф може бути накладено на суб`єктів містобудування протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніш як через три роки з дня його вчинення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ТОВ «Югран» звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу подано 12 серпня 2016 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 820/1981/16, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак, розгляд справи цим судом не був закінчений.
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року прийнято до свого провадження касаційну ТОВ «Югран» на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року в адміністративній справі № 820/1981/16 суддею-доповідачем Берназюком Я.О.
Разом із касаційною скаргою скаржником подано клопотання про забезпечення участі представника ТОВ «Югран» у касаційному розгляді справи у судовому засіданні, у задоволенні якого відмовлено ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що 10 березня 2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області було проведено позапланову перевірку на об`єкті будівництва: будівництво ангара для зберігання зерна площею 1500 кв. м на току по вул. Миру , 1 у с. Липчанівка Ізюмського району Харківської області. Будівництво здійснюється ТОВ «Югран».
Результати перевірки оформлені актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності № 84А від 10 березня 2016 року.
Згідно з висновками згаданого акта виявлено наступні порушення ТОВ «Югран» у сфері містобудівної діяльності:
- незабезпечення замовником ТОВ «Югран» при проведенні будівельних робіт з будівництва об`єкта першої категорії складності здійснення авторського нагляду;
- незабезпечення замовником ТОВ «Югран» при проведенні будівельних робіт з будівництва об`єкта першої категорії складності здійснення технічного нагляду;
- факт порушення ТОВ «Югран» будівельних робіт з будівництва об`єкту першої категорії складності без відповідного документа, що надає право на виконання будівельних робіт,
чим порушено вимоги пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Того ж дня відповідачем було складено три протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, яким оформлено кожне з порушень окремо. У протоколах також повідомлено ТОВ «Югран», що розгляд справи відбудеться об 11:00 годині 24 березня 2016 року.
За результатами розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності було винесено постанови від 24 березня 2016 року № 3/1020-1316П, № 4/1020-1317П, № 5/1020-1318П, якими на ТОВ «Югран» накладено штрафи за правопорушення у сфері містобудування у розмірах 24804,00 грн, 49608,00 грн та 62010,00 грн відповідно.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що після внесення 19 січня 2012 року змін до Закону України «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності» фактично було продовжено строк застосування відповідальності, встановлений статтею 250 ГК України. Зазначає, що суди не врахували, що у рішенні від 13 березня 2012 року № 5-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що конкретна сфера суспільних правовідносин не може бути одночасно врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Вважає, що оскільки виникла ситуація, за якої положення частини одинадцятої статті 2 Закону України «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності» суперечать статті 250 ГК України, то враховуючи, що ГК України має вищу юридичну силу, то суди мали застосувати для вирішення спірних правовідносин саме норму статті 250 ГК України.
Відповідачем заперечення або відзиву на касаційну скаргу ТОВ «Югран» не подано, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не є перешкодою для перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.
Здійснюючи перегляд рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку, колегія суддів виходить з того, що предметом оскарження є саме недотримання відповідачем, на думку позивача, строків притягнення ТОВ «Югран» до відповідальності, та незастосування судами під час розгляду та вирішення справи положень статті 250 ГК України, які, на думку позивача, мали бути застосовані до спірних правовідносин. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 238 ГК України (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.
Частинами першою та третьою статті 241 ГК України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.
Адміністративно-господарський штраф може застосовуватися у визначених законом випадках одночасно з іншими адміністративно-господарськими санкціями, передбаченими статтею 239 цього Кодексу.
Згідно положень статті 250 ГК України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.
Зі змісту наведених положень ГК України вбачається, що порядок та строки застосування адміністративно-господарських санкцій певних видів, крім ГК України, можуть визначатися й іншими законами. При цьому, до адміністративно-господарських санкції застосовується строк, визначений статтею 250 ГК України, крім випадків, передбачених законом.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 802/1642/17-а, від 07 серпня 2018 року у справі № 813/2520/17, від 21 березня 2019 року у справі № № 820/351/17.
Спеціальним законом, що встановлює відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (суб`єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, є Закон України «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 1 цього Закону правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб`єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами. 
Вчинення суб`єктами містобудування правопорушень у сфері містобудівної діяльності тягне за собою відповідальність, передбачену цим та іншими законами України. 
Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що оскаржуваними постановами № 3/1020-1316П, № 4/1020-1317П, № 5/1020-1318П від 24 березня 2016 року на ТОВ «Югран» накладено штрафи за правопорушення у сфері містобудування.
З наявних у матеріалах справи доказів судами попередніх інстанцій також встановлено, що 10 лютого 2015 року між ТОВ «Югран» та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір підряду № 9 на виконання будівельних робіт (розбивка та нівелірування, копка траншеї по периметру ангара, виставлення металоконструктивної рами та її зварювання, виставлення опалубки Р=186 м та гідроізоляція, заливка бурової бетоном). Здійснення будівельних робіт розпочалося - 15 лютого 2015 року.
З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, які підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що до спірних правовідносин, які виникли стосовно застосування штрафних санкцій за правопорушення у сфері містобудування, спеціальною нормою, яка визначає строки накладення штрафу є частина одинадцята статті 2 Закону України «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності», де зазначено, що штраф може бути накладено на суб`єктів містобудування протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніш як через три роки з дня його вчинення.
Відтак, оскільки початок будівельних робіт, як встановлено судами попередніх інстанцій зі змісту договору підряду, припадає на 15 лютого 2015 року, порушення у сфері містобудівної діяльності виявлено під час проведення позапланової перевірки 10 березня 2016 року, а постанови про застосування штрафних санкцій за порушення у сфері містобудівної діяльності винесені 24 березня 2016 року, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку про дотримання відповідачем строку застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності.
При цьому, посилання скаржника на рішення Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року № 5-рп/2012 11 для обґрунтування неправильності застосування судами до спірних правовідносин частини дванадцятої статті 2 Закону України «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності» колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у вказаному рішенні йдеться про правову ситуацію, за якої має місце невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу. У справі, що розглядається, відсутні підстави вважати, що окремі норми спеціального Закону «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності» не відповідають положенням ГК України, оскільки стаття 250 ГК України визначає, що строки, встановлені цією статтею, застосовуються до адміністративно-господарських санкцій, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Югран» залишити без задоволення. 
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                          І.В. Желєзний
                                                                                                      Н.В. Коваленко