ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2019 року
м. Київ
справа  №  302/249/16-к
провадження № 51- 4561км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
захисника                                       ОСОБА_5 , 
прокурора                                        ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника                    ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 24 січня           2018 року у кримінальному провадженні № 12016070110000035 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Синевир Міжгірського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 ,    
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 13 червня         2017 року у вказаному кримінальному провадженні до ОСОБА_7  застосовано  примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання                  під наглядом психіатра та терапевта. 
Вирішено питання про речові докази та запобіжний захід.
Як установив суд, 21 січня 2016 року близько 12:00 ОСОБА_7 на подвір`ї  домогосподарства АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_8 кухонним ножем численні удари в тулуб та голову, від чого останній помер на місці. 
При перегляді справи 24 січня 2018 року Апеляційний суд Закарпатської області апеляційну скаргу прокурора задовольнив частково, ухвалу суду першої інстанції в частині визначення виду примусових заходів медичного характеру скасував та ухвалив нову ухвалу, якою застосував до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді через істотні порушення вимог кримінального процесуального Закону.
Обґрунтовуючи ці вимоги захисник зазначає, що всупереч положенням  кримінального процесуального закону апеляційний суд не повідомив              ОСОБА_7 про дату та час розгляду апеляційної скарги прокурора в якій  ставилось питання про погіршення його становища і в матеріалах провадження відсутні відомості про скерування ОСОБА_7 копії цієї скарги. 
Враховуючи ці обставини захисник вважає, що рішення апеляційного суду  постановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому не може бути залишено в силі.
Позиція учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 свою касаційну скаргу підтримав.
Прокурор у задоволенні касаційної скарги заперечила і просила Верховний Суд (далі – Суд) залишити оскаржуване судове рішення без зміни. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається з матеріалів провадження, під час судового розгляду районний суд призначив у справі стаціонарну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу на предмет визначення стану осудності ОСОБА_7 .  
Згідно з висновком комісійної стаціонарної судово-психіатричної експертизи           від 9 листопада 2016 року № 170 ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у формі деменції змішаного кірково-підкіркового типу, не може  усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій також страждав хронічним психічним захворюванням у формі деменції змішаного кірково-підкіркового типу, а тому не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.  
З урахуванням вказаного висновку подальший розгляд справи в суді першої інстанції проводився за правилами глави 39 КПК.
Відповідно до ст. 506 КПК особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.
Для захисту інтересів ОСОБА_7 були залучені захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , які брали участь у кримінальному провадженні на всіх стадіях без виключення, користуючись процесуальними правами особи, захист якої вони здійснювали.
Як убачається з матеріалів провадження, захист інтересів ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції здійснював адвокат ОСОБА_5 , який є кваліфікованим спеціалістом у галузі правознавства, має відповідну фахову підготовку, практичний досвід, навички та спеціальні знання, а тому розгляд справи у цьому суді без участі ОСОБА_7 , який страждає на психічне захворювання і не може  усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не можна визнати істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у розумінні положень ст. 412 КПК, що перешкодило чи могло перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до висновку експертів ОСОБА_7 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом (т. 3 а. к. п. 144-148).
При розгляді провадження за апеляційною скаргою прокурора суд апеляційної інстанції встановив, що при визначенні виду примусових заходів медичного характеру, що підлягають застосуванню до ОСОБА_7 , місцевий суд  не дотримався правил ст. 94 КПК та взявши до уваги цей висновок експертів, а також стан здоров`я останнього і тяжкість вчиненого ним діяння ухвалу місцевого суду в частині визначення виду примусових заходів медичного характеру скасував та ухвалив нову ухвалу, якою застосував до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні обґрунтування та мотиви, якими керувався цей суд при прийнятті такого рішення.
Зважаючи на викладене підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну  скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від  24 січня 2018 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 – без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________                              ________________                            _________________
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                             ОСОБА_3