Постанова
Іменем  України      
 
13 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа 311/849/17
 
провадження № 61-27954 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого – Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,                 Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – Міністерство оборони України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 червня 2017 року у складі судді Пушкарьової С. П. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Маловічко С. В., Гончар М. С., 
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що з липня 2014 року він проходив військову службу у Збройних Силах України, а з 30 серпня 2014 року по 11 жовтня                 2014 року виконував бойові завдання у зоні проведення антитерористичній операції.
За час військової служби він отримав чисельні захворювання, які його постійно турбують, унаслідок чого неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Крім того, йому була встановлена третя група інвалідності, що підтверджується довідкою медико-соціальної експертної комісії від 11 квітня 2016 року.
У зв`язку з вищевказаними обставинами він не може вести повноцінний спосіб життя, його здоров`ю завдано значної шкоди, а, отже, під час служби у Збройних силах України йому завдано моральної шкоди
З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути                                 з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду                                      у розмірі 240 000 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі                      40 000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що причиною інвалідності позивача стали травми, які пов`язані з проходженням ним військової служби. 11 квітня 2016 року йому була встановлена третя група інвалідності. Обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду згідно зі статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» покладається саме на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління. Розмір моральної шкоди  ОСОБА_1 з урахуванням розумності та справедливості суд визначив                   у 40 000 грн. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року апеляційна скарга Міністерства оборони України відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що причиною шкоди, завданою здоров`ю позивача, є проходження військової служби, унаслідок чого ОСОБА_1 була встановлена інвалідність. Отже, належними доказами підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між шкодою завданою позивачу і протиправними діями відповідача.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Міністерство оборони України просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 311/849/17 з Василівського районного суду Запорізької області. Зупинено виконання рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 червня       2017 року до закінчення касаційного провадження у справі. 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2019 року зазначену справу призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди унаслідок протиправних дій Міністерства оборони України та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою ним шкодою, тобто не доведено наявності сукупності усіх складових цивільно-правової відповідальності. Докази виникнення у позивача хвороби, пов`язаної саме з виконанням ним обов`язків військової служби під час служби у Збройних силах України, відсутні. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
З липні 2014 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.
З 30 серпня 2014 року по 11 жовтня 2014 року  ОСОБА_1 виконував бойові завдання у зоні проведення антитерористичній операції.
Під час проходження військової служби  ОСОБА_1  отримав захворювання, які були наслідком перенесеної ним 20 вересня 2014 року мінно-вибухової травми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді церебрального арахноїдиту, дрібновогнищевої симптоматики, помірно вираженого тривалого післякомоційного синдрому, що підтверджується: військовим квитком, довідкою медичної служби військової частини пп НОМЕР_1 , свідоцтвом про хворобу № 1028 (а. с. 25).
Зазначені обставини підтверджуються довідкою медичної служби військової частини пп НОМЕР_1 (а. с. 26).
Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії від 11 квітня           2016 року  ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності (а. с. 24).
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають. 
Щодо суті позовних вимог 
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня           1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. 
Ураховуючи викладене, у порушення вищевказаних положень закону не доведено факт протиправності дій або бездіяльності Міністерства оборони України, причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вину відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України довело відсутність своєї вини, але суди належної оцінки його доводам не надали. 
Крім того, суди не звернули уваги на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.
Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України
Військовослужбовці, звільнені з військової служби унаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами. 
Таким чином, суди, фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, не встановили, не врахували, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), на підтвердження завдання йому моральної шкоди унаслідок протиправних дій Міністерства оборони України і причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою                    ОСОБА_1 шкодою. Отже, позивачем усіх складових цивільно-правової відповідальності не доведено, а відповідні медичні документи, надані   ОСОБА_1 , лише підтверджують у нього захворювання, що виникли у період проходження військової служби, проте не визначають причини їх виникнення.
Суди, пославшись як на підставу для відшкодування моральної шкоди на статтю 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з якою відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку, не звернули уваги на те, що нею передбачено врахування загальних підстав для відшкодування моральної шкоди. При цьому протиправності дій Міністерства оборони України, причинного зв`язку зі шкодою ОСОБА_1 не довів, тому відсутні підстави для застосування положень статей 23, 1167, 1168 ЦК України. 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом 
повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Щодо клопотання про закриття касаційного провадження
У жовтні 2019 року від  ОСОБА_1  до Верховного Суду надійшло клопотання про закриття касаційного провадження на підставі пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відповідно до якого не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, оскільки ціна позову менше 100 000 грн.
Клопотання не підлягає задоволенню, оскільки касаційне провадження у справі було відкрито за правилами ЦПК України 2004 року, в якому не було процесуальної норми щодо малозначних справ.
Згідно з пунктом 11 Перехідних положень ЦПК України заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1  про закриття касаційного провадження відмовити.
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 червня            2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня           2017 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець 
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк