ПОСТАНОВА
Іменем України

22 листопада 2019 року 
Київ

справа №803/1432/16
адміністративне провадження №К/9901/33707/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Калашнікової О.В.,
суддів - Білак М.В., Губської О.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №803/1432/16 

за позовом  ОСОБА_1 до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року (головуючого судді - Костюкевича С.Ф.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Большакової О.О., суддів: Глушка І.В., Макарика В.Я.)

І РУХ СПРАВИ
1.           У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Північне регіональне управління), Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Луцький прикордонний загін), в якому просив:
- визнати протиправними та скасувати наказ № 488-АГ від 20.08.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за п. «и» ст. 51 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України;
- визнати протиправними та скасувати наказ № 187-ос від 25.08.2016 року «Про звільнення з військової служби в запас» за п. «е», ч. 6, ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» (через службову невідповідність) без права носіння військової форми одягу, № 189-ос від 26.08.2016 року «По особовому складу», в частині виключення ОСОБА_1 із списків частини та всіх видів забезпечення;
- поновити ОСОБА_1 на займаній посаді;
- стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
2.          Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
3.           Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просив їх скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
4.           Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2017 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі № 803/1432/16.
5.          З 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України, у зв`язку з чим відповідно до пункту 7 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII Вищий адміністративний суд України припинив свою діяльність.
6.          За наслідками автоматизованого розподілу судової справи, касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Верховного Суду у складі: Желтобрюх І.Л. (суддя-доповідач), судді: Білоус О.В., Стрелець Т.Г., про що складено протокол від                                 5 березня 2018 року.
7.          У зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Желтобрюх І.Л., відповідно до рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14, розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду призначено повторний автоматизований розподіл касаційних скарг, зокрема, касаційної скарги у справі    № 803/1432/16 (провадження К/9901/33707/18).
8.          Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 30 травня 2019 року касаційну скаргу у справі № 803/1432/16 (провадження К/9901/33707/18) передано на розгляд колегії суддів у складі: Калашнікова О.В. (головуючий суддя), судді: Білак М.В., Губська О.А.
9.          Верховний Суд ухвалою від 06 червня 2019 року на підставі пункту 5 частини першої статті 340 Кодексу адміністративного судочинства України прийняв до провадження зазначену вище касаційну скаргу.
10.             Відповідач відзив на касаційну скаргу не подавав.
II ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11.           ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом від 30.07.2013 року в Луцькому прикордонному загоні на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Піща» II категорії (тип Б) у званні старшини.
12.           Згідно наказу адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.07.2016 року № 685-ос старшину ОСОБА_1 зараховано в розпорядження з подальшим призначенням на рівну посаду або (за згодою військовослужбовця) на вищу посаду: начальника 1 прикордонного загону (Донецький прикордонний загін, 1 категорії) Східного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України, інспектора прикордонної служби 3 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Піща».
13.           02.08.2016 року старшина ОСОБА_1 згідно розпорядження начальника Луцького прикордонного загону від 25.07.2016 року № Т/30-9288 прибув до управління прикордонного загону для розрахунку та виключення із списків особового складу загону у зв`язку з вибуттям для подальшого проходження служби до підрозділів охорони кордону Східного регіонального управління.
14.           02.08.2016 року заступником начальника Луцького прикордонного загону - начальником відділу персоналу полковником Закладним В.О., який головував на вказаній атестаційній комісії, в присутності заступника начальника відділу кадрів майора Плюща П.П., старшого юрисконсульта групи правового забезпечення майора юстиції Плеханова Ю.О., начальника відділення по роботі з персоналом відділу персоналу майора Петрів О.І. , відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.07.2016 року № 685-ос, віддано наказ старшині ОСОБА_1 вибути для подальшого проходження військової служби до Східного регіонального управління.
15.           Однак, старшина ОСОБА_1 відмовився виконати цей наказ.
16.           02.08.2016 року за цим фактом було призначено службове розслідування.
17.           10.08.2016 року за результатами службового розслідування було видано наказ начальника прикордонного загону № 1241-аг, на підставі якого копію висновку та матеріалів службового розслідування було направлено до Північного регіонального управління, для прийняття відповідного рішення.
18.           20.08.2016 року начальником Північного регіонального управління було видано наказ № 488-аг «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю.
19.           3 метою реалізації дисциплінарного стягнення було видано наказ начальника Північного регіонального управління від 25.08.2016 року № 187-ос про звільнення позивача з військової служби в запас за пунктом «е» (через службову невідповідність) частини 6 статті 26 із застосуванням частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
20.           Наказом начальника прикордонного загону від 26.08.2016 року № 189-ос, після розрахунку ОСОБА_1 було виключено зі списків та всіх видів забезпечення.
ІIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
21.          Суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи справу по суті, прийшли до висновку що оскаржувані накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством України, оскільки встановленими по справі обставинами підтверджується факт невиконання (неналежного виконання) ОСОБА_1 як військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни, що є дисциплінарним порушенням та підставою для застосування відповідного стягнення.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
22.          У касаційній скарзі касатор вказав, що оскаржувані судові рішення ухвалені із порушенням норм матеріального та процесуального права. 
23.          Зазначив, що він проходив службу у Луцькому прикордонному загоні на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Піща» II категорії (тип Б) у званні старшини. Однак, згідно оскаржуваних наказів його безпідставно було притягнуто до відповідальності і звільнено зі служби, оскільки не здійснював порушень військової дисципліни. Наказ командування щодо переміщення до Східного регіонального управління виконати не міг, так як вимушений здійснювати догляд за малолітньою дочкою, про що 25 та 28 липня 2016 року подав клопотання  про надання йому відпустки по догляду за дитиною без збереження грошового забезпечення. Докази належного розгляду рапорту відсутні. 
24.           Касатор зазначає, що листок бесіди, який міститься у матеріалах дисциплінарного провадження, він не підписував,  оскільки в той день знаходився на лікарняному. Також суди безпідставно взяли до уваги негативну характеристику, залишивши поза увагою позитивну. 
25.           У касаційній скарзі позивач вказує, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки порушенню незаконності проведення службового розслідування через участь у складі комісії полковника Закладного В.О. , заступника начальника відділу кадрів Плюща П.П., майора Ніколайко М.М. , які, на його думку, зацікавлені у наслідках розслідування. Дана обставина, як стверджує заявник, свідчить про порушення пункту 11 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України.
26.           Крім того касатор зазначає, що суди безпідставно не взяли до уваги доводи позивача, що його звільнення з військової служби за контрактом за пунктом «е» частини 6 із застосуванням частини 8 статті 26  Закону України «Про військовий обовязок та військову службу» передбачається тільки в особливий період, який, на думку заявника, тоді не діяв.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
27.           Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
28.           Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.
29.          Як правильно зазначили суди  першої та апеляційної інстанцій, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі - Закон № 2232-ХІІ), Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України № 1115/2009 від 29 грудня 2009 року (далі - Положення № 1115/2009) та Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24 березня 1999 року (далі - Дисциплінарний статут).
30.           Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
31.           Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
32.           За приписами ст.ст. 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
33.           Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина 3 статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
34.           Згідно з частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
35.           Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.
36.           Відповідно до статті 62 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на прапорщиків (мічманів) можуть бути накладені такі стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження старших прапорщиків (старших мічманів) у військовому званні на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання із звільненням з військової служби у запас.
37.           Згідно з вимогами статтей 83, 84, 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
38.           Пунктами 1.2, 1.4 та 1.5 Інструкції про порядок атестування військовослужбовців Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби від 28.09.2012 року № 771 передбачені такі види атестування: планове первинне, планове періодичне та позапланове. Плановому тестуванню підлягають, зокрема, військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, - перед закінченням строку контракту, але не пізніше ніж за три місяці до його закінчення. Позапланове атестування окремих категорій військовослужбовців проводиться за рішенням Голови Державної прикордонної служби України на виконання рішень вищестоящих органів та з метою організації виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань. Позаплановому атестуванню не підлягають військовослужбовці, після попереднього атестування яких минуло менше одного року.
39.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28.12.2015 року наказом начальника Луцького прикордонного загону № 1921-аг затверджено Положення про атестаційну комісію Луцького прикордонного загону. Атестаційна комісія Луцького прикордонного загону створена в управлінні Луцького прикордонного загону для проведення атестування військовослужбовців, забезпечення правильного добору, розстановки, виховання і вдосконалення підготовки військовослужбовців прикордонного загону.
40.          14.01.2016 року було проведено засідання атестаційної комісії Луцького прикордонного загону та було розглянуто питання планування заміни військовослужбовців, які проходять службу в органах Східного регіонального управління на виконання розпорядження АДПСУ від 22.12.2015 року № Т/30-12115.
41.           З витягу з протоколу засідання атестаційної комісії Луцького прикордонного загону від 14.01.2016 року № 3, дослідженого судами, вбачається, що на засіданні комісії розглядалось, в тому числі, питання щодо позивача, та прийнято рішення рекомендувати начальнику прикордонного загону зарахувати військовослужбовця в резерв для заміни до розгляду питання щодо його переміщення.
42.           Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.07.2016 року № 685-ос зараховано в розпорядження з подальшим призначенням на рівну посаду або (за згодою військовослужбовця) на вищу посаду в тому числі начальника 1 прикордонного загону (Донецький прикордонний загін, 1 категорії) Східного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України, інспектора прикордонної служби 3 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Піща» старшину ОСОБА_1 .
43.           Вихідною телеграмою № 399 від 25.07.2016 року по електронній пошті ДПСУ наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.07.2016 року № 685-ос з Луцького прикордонного загону направлено начальникам відділів прикордонної служби, та отримано відділом прикордонної служби «Піща» 25.07.2016 року о 20:40 год.
44.           Відповідно до статті 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України 02.08.2016 року на засіданні атестаційної комісії Луцького прикордонного загону (протокол № 29) по розгляду питання зарахування військовослужбовців в розпорядження Східного регіонального управління, яка згідно п. 1 Положення про атестаційну комісію дослідженого в судовому засіданні є постійно діючим колегіальним органом і створена не лише для проведення атестування військовослужбовців, а й для забезпечення правильного добору, розстановки та підготовки військовослужбовців прикордонного загону, до старшини ОСОБА_1 було доведено наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.07.2016 року № 685-ос про вибуття для подальшого проходження військової служби до Східного регіонального управління.
45.           Крім того, як встановлено судами, 25.07.2016 року ОСОБА_1 подав начальнику відділу прикордонної служби «Піща» рапорт, в якому просив виключити його зі списку відібраних для прямої заміни військовослужбовців, які виконують завдання у зоні проведення АТО у зв`язку із сімейними обставинами, а саме - потребою у догляді за малолітньою донькою. 
46.           Даний рапорт було скеровано до розгляду на засідання комісії від 02.08.2016 року.
47.           У подальшому, 02.08.2016 року заступником начальника Луцького прикордонного загону - начальником відділу персоналу було віддано наказ позивачу вибути для подальшого проходження військової служби до Східного регіонального управління, і, як вбачається з довідки про зарахування в розпорядження, до 05.08.2016 року прибути в адміністрацію 11 прикордонного загону Східного регіонального управління ДПС України (а.с. 143).
48.           Разом з тим, як встановлено службовим розслідуванням, позивач відкрито відмовився виконати цей наказ.
49.           Згідно письмових пояснень інспектора прикордонної служби 3 категорії відділу прикордонної служби «Піща» старшини ОСОБА_1 він відмовився виконати наказ у зв`язку із сімейними обставинами та станом здоров`я (а.с. 149) .
50.           Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визнали доведеним факт відмови позивача виконати наказ щодо переміщення до Східного регіонального управління, що вказує на порушення ним вимог статтей 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Дана обставина - невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, свідчить про порушення військовослужбовцем військової дисципліни, що є дисциплінарним порушенням.
51.           Доводи касатора про те, що ним подані клопотання про надання йому відпустки за сімейними обставинами для догляду за дитиною, що виключає можливість зміни місця служби, суди попередніх інстанцій правомірно визнали необґрунтованими, вказавши, що позивач є військовослужбовцем і зобов`язаний виконувати накази командира. Подання такого клопотання (рапорту) не є підставою для невиконання військовослужбовцем наказу командира.
52.           Стосовно доводів касатора про порушення відповідачем пункту 11 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затвердженої Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.02.2005  № 111 колегія суддів зазначає наступне.
53.           Пунктом 11 вказаної вище Інструкції встановлено заборону проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування.
54.           Разом з тим, доводи касатора про порушення даного через участь у складі дисциплінарної комісії полковника Закладного В.О. , заступника начальника відділу кадрів Плюща П.П., майора Ніколайко М . М., які, на його думку, зацікавлені у наслідках розслідування, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. 
55.          Питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців регулюється спеціальним законодавством, а саме Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
56.           Підставами для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначеними статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, є невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.
57.           Отже, як правильно зазначили суди першої та апеляційної інстанцій, для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення. Вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.
58.           Звільнення з військової служби за службовою невідповідністю як вид стягнення, передбачений п. «и» ст. 51 Дисциплінарного статуту ЗСУ, а право начальника регіонального управління на застосування такого стягнення передбачене ч. 4 ст. 12 та ст. 61 цього ж Статуту.
59.           Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що, накладаючи на старшину ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення - звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю, начальник Північного регіонального управління діяв в межах своїх повноважень. 
60.           При цьому, доводи касатора щодо незаконності накладення стягнення у вигляді звільнення з військової служби через неврахування позитивої характеристики і відсутність дисциплінарних стягнень, на думку Верховного Суду, не може бути підставою для скасування обраного виду стягнення, оскільки вибір відповідного виду дисциплінарного стягнення належить до повноважень командира.
61.           Відповідно, враховуючи характер проступку, вчиненого позивачем, а саме - невиконання наказу про вибуття для проходження служби до Східного регіону, у Суду відсутні підстави вважати, що таке стягнення обрано з порушенням норм Закону та принципу пропорційності.
62.            Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року № 1275 - VII, внесено зміни до частини 8 статті 26 Закону № 2232, якою передбачено звільнення військовослужбовців саме під час дії особливого періоду. 
63.           Серед іншого, у підпункті «е» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону № 2232 зазначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини «через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків».
64.           Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про те, що звільнення позивача у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення відбулось у відповідності із чинним законодавством України.
65.           Стосовно доводів касатора про те, що на момент його звільнення особливий період не діяв, колегія суддів зазначає наступне. 
66.          У касаційній скарзі заявник стверджує, що дія особливого періоду обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації або часом, протягом якого діє воєнний стан. Оскільки рішення про введення воєнного стану на момент виникнення спірних правовідносин не прийняте, а строки на проведення мобілізації закінчені, то, на думку позивача, з 23.08.2015 року особливий період не діє.
67.           Абзацом п`ятим статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XII встановлено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
68.          У відповідності до частини 8 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
69.           Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 було оголошено проведення часткової мобілізації. Саме з цим моментом відповідно до норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII законодавець пов`язує настання особливого періоду.
70.           Згідно з абзацом четвертим статті 1 вищезазначеного Закону завданням мобілізації є, зокрема, здійснення комплексу заходів, спрямованих на переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
71.           Отже, сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення такого стану, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що на даний час в Україні діє особливий період.
72.           Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №813/1919/16.
73.           Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.
74.           Доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях. 
75.          Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
76.          З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
77.           Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
78.           Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
2.          Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року по справі №803/1432/16 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................
...........................
...........................
О. В. Калашнікова
М. В. Білак
О.А. Губська
Судді Верховного Суду