Постанова 
Іменем України
 
11 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 523/393/15-ц
провадження № 61-42408св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., 
Кузнєцова В. О.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи: ОСОБА_4 , Одеська міська рада,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2017 року у складі судді Бузовського В. В. та постанову апеляційного суду Одеської області від 10 липня 2018 року у складі колегії суддів: Громіка Р. Д., Черевка П. М.,                      Драгомерецького М. М.,
 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2015 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Одеська міська рада, ОСОБА_4 , про знесення об`єкту самочинного будівництва, усунення перешкод в користуванні власністю, стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що вона та ОСОБА_2 є співвласниками будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без належного дозволу, без проектної документації здійснюють реконструкцію належної їм частини будинку. Здійснення відповідачами реконструкції, перепланування будинку, надбудови другого поверху призвели до того, що в належній їй частині будинку з`явилися тріщини, деформація стін, стелі та підлоги, внаслідок чого при атмосферних явищах (дощ, сніг) опади потрапляють безпосередньо до належних їй кімнат. У зв`язку із здійсненою перебудовою вона не може потрапити до підвалу та горища будинку. Матеріальну шкоду обґрунтовує тим, що вартість відновлювального ремонту станом на 14 березня 2016 року, становить 565 063,79 грн, що підтверджується попереднім кошторисом складеним ТОВ «МК Строй-Инвест». В обґрунтування моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн, зазначила, що в неї виникли та прогресують серцево-судинні, неврологічні хвороби, які сталися внаслідок переживань та хвилювань через пошкодження належного їй майна, а також внаслідок неможливого користування своїм майном через загрозу життю і здоров`ю мешканців будинку.
З урахуванням збільшених позовних вимог просила зобов`язати відповідачів не перешкоджати їй у здійсненні права власності, здійснити знесення самочинно збудованого другого поверху та горища, стягнути з відповідачів в солідарному порядку матеріальну шкоду в розмірі 565 063,79 грн, та моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2017 року та у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довела, що між реконструкцією (надбудовою) проведеною ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і виникненням тріщин, деформації стін, стелі та підлоги в приміщенні позивача є безпосередній причинний зв`язок, а тому цивільно-правова відповідальність відповідачів настати не може.  Суд не взяв до уваги висновок експерта, оскільки він носить ймовірнісний характер, що не виключає існування абсолютно іншого протилежного висновку, або декілька причин, які у сукупності привели до появи ушкоджень будинку. 
Постановою апеляційного суду Одеської області від 10 липня 2018 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2017 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином дослідив докази у справі та дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.Суд ухвалив рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду,                             ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки безпідставно не прийняли до уваги висновок експерта. Крім того, зазначає, що розписка ОСОБА_4 , у якій остання надала згоду на реконструкцію будинку, є підробленою. Вказує, що ОСОБА_2 подано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, щодо реконструйованого будинку, однак вказана декларація оскаржується в судовому порядку.
Зазначає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи чим обмежив право позивача на належний захист.
Короткий зміст вимог заперечень (відзиву) на касаційну  скаргу
У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_2 , у якому вона зазначає, що касаційна скарга є необгрунтованою, тому просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Установлено, що співвласниками будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 із часткою 7/10 відповідно до договору дарування від 05 липня 2008 року та ОСОБА_2 із часткою 3/10 відповідно до договору дарування від 12 липня 2001 року. Між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (попередній власник 7/10 частин будинку) 07 липня 2004 року укладено нотаріально посвідчений договір про користування земельною ділянкою. ОСОБА_2 після отримання в дар зазначеної частини будинку, яка була у занедбаному стані, фактично непридатною для проживання, звернулася до ОСОБА_4 та інших сусідів за дозволом на проведення реконструкції належної їй частини будинку.                          ОСОБА_4 , надала дозвіл на проведення реконструкції. Аналогічний дозвіл надали власники сусіднього будинку АДРЕСА_2 .                              У 2012 році ОСОБА_2 подано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, зазначена декларація була предметом оскарження в судовому порядку. Також встановлено, що в приміщеннях частини будинку, що належить ОСОБА_1 , є тріщини, деформації стін, стелі та підлоги.
Земельна ділянка загальною площею 0,0433 га на АДРЕСА_1 була поділена між ОСОБА_2 , і ОСОБА_4 , після чого                       ОСОБА_4 , приватизувала виділену їй частину земельної ділянки за вказаною адресою та в подальшому подарувала її ОСОБА_1 , що підтверджується копією нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, копією угоди про порядок користування земельною ділянкою, копією державного акту про право власності на земельну ділянку.Отже, указана земельна ділянка не перебуває у спільній власності та поділена між сторонами спору - у фактичному користуванні ОСОБА_2 знаходиться земельна ділянка площею 0, 0224 га, а у власності ОСОБА_1 0, 0209 га.
Будь-якого права користування земельною ділянкою, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 , в тому числі з метою входу до підвалу або горища, ОСОБА_1 , не має. Земельних сервітутів в інтересах ОСОБА_4 , а в подальшому ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки ОСОБА_2 , не встановлено.
Будинок АДРЕСА_1 поділено на дві окремі частини між попередніми співвласниками. В матеріалах справи міститься копія рішення народного суду Ленінського району м. Одеси від 22 лютого 1982 року, яке набрало законної сили у 1983 році,  з якого вбачається, що будинок АДРЕСА_1 розділено між попередніми власниками, а їх частки 49/100 та 51/100 виділені в натурі.
У висновку експерта від 06 листопада 2016 року № 2100  судової будівельно-технічної експертизи, проведеної експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз указано, що найбільш вірогідною причиною утворення деформацій частини житлового будинку ОСОБА_1 є виконання самовільної реконструкції частини житлового будинку, належної ОСОБА_2 .
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини четвертої статті 357 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав.
Згідно із статтею 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.
Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. 
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 , не є контролюючим державним органом в сфері містобудівної діяльності, та не є органом місцевого самоврядування для здійснення перевірки істотності порушення будівельних норм і правил, а також не уповноважена встановлювати чи суперечить здійснене будівництво суспільним інтересам, чи порушує права інших осіб. Отже, порушення будівельних норм та правил ОСОБА_2 , не порушує прав і законних інтересів позивача, а право на звернення із позовом до суду, про усунення таких порушень, належить органам місцевого самоврядування та контролюючим органам в сфері містобудівної діяльності (Пункт 5 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ  від 30 березня 2012 року № 6).
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки безпідставно не прийняли до уваги висновок експерта. Крім того, зазначає, що розписка ОСОБА_4 , у якій остання надала згоду на реконструкцію будинку, є підробленою. Вказує, що ОСОБА_2 подано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, щодо реконструйованого будинку, однак вказана декларація оскаржується в судовому порядку. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи чим обмежив право позивача на належний захист.
Слід зазначити, що висновок експерта від 06 листопада 2016 року № 2100  носить ймовірнісний характер, що не виключає існування абсолютно іншого протилежного висновку, або декілька причин, які у сукупності привели до появи ушкоджень будинку, тому суди обгрунтовано не прийняли до уваги такий висновок. 
Позивачем не надано доказів того, що розписка ОСОБА_4 є підробленою. Клопотання про призначення експертизи для встановлення факту підробки/справжності указаної розписки до суду не заявлялися. 
Крім того, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2015 року, яка набрала законної сили, декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1 залишено чинною.
Апеляційний суд, розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи визнав підстави на які посилався представник неповажними, тому дійшов висновку про відмову у задоволенні такого клопотання. Слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 10 липня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. М. Ігнатенко
 
В. С. Жданова
 
В. О. Кузнєцов