Постанова
Іменем України
 
11 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа №  296/3644/17
 
провадження № 61-28029св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
скаржник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції Житомирської області Коник Тамара Вікторівна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2017 року  у складі судді   Драча Ю. І. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Коломієць О. С., 
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.
В обґрунтування скарги зазначив, що 24 липня 2015 року Корольовським районним судом м. Житомира було прийнято постанову про накладення на нього адміністративного штрафу у розмірі 3 400 грн, яка набрала законної сили 03 серпня 2015 року. За вказаною постановою 16 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження № 48744887. Надалі, під час примусового виконання постанови суду, 02 березня 2017 року головним державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції Житомирської області Коник Т. В. винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, внаслідок чого з його пенсійного забезпечення з квітня 2017 року здійснюються відрахування. 
Скаржник зазначав, що державним виконавцем в порушення вимог статей 30, 39, 48, 49 Закону України «Про виконавче провадження», статті 303 КУпАП безпідставно не закрито виконавче провадження та винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оскільки невиконані протягом 6 місяців постанови про накладення адміністративних стягнень підлягають поверненню органу, який їх видав, за закінченням терміну виконавчого провадження.
У зв`язку із наведеним  ОСОБА_1 , просив суд визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції Житомирської області Коник Т.В. з неповернення без виконання постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 24 липня 2015 року у справі № 296/7358/15-п  про накладення на ОСОБА_1 адміністративного штрафу у розмірі 3 400 грн Корольовському районному суду м. Житомира; визнати неправомірними дії головного державного виконавця Корольовського ВДВС м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Коник Т. В., з винесення постанови за виконавчим провадженням № 48744887 від 02 березня 2017 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої Управління з координації та контролю за виплатою пенсії здійснює відрахування з пенсії ОСОБА_1 ; скасувати постанову Коник Т. В. , головного державного виконавця Корольовського ВДВС м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 02 березня 2017 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за виконавчим провадженням № 48744887; зобов`язати Коник  Т.  В. , головного державного виконавця Корольовського ВДВС м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області повернути без виконання постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 24 липня 2015 року у справі № 296/7358/15-п про накладення на ОСОБА_1 адміністративного штрафу у розмірі 3 400 грн, Корольовському районному суду м. Житомира.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 7 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час розгляду скарги) визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів. Інших норм із визначенням строку стягнення адміністративного штрафу Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає, а відтак посилання ОСОБА_1 на пункт 7 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» як на підставу закінчення виконавчого провадження є безпідставними.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2017 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2017 року залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки посилання ОСОБА_1 щодо закінчення строку давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У листопаді  2017 року   ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року  відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу.
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
21 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні справи суди першої та апеляційної інстанцій не застосували норми частини 2 статті 38, статті 303 КУпАП, частини 2 статті 30, пункту 7 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого не врахували, що державним виконавцем безпідставно не закінчено виконавче провадження у зв`язку із закінченням строку давності виконання постанови суду, тому усі подальші дії виконавчого характеру виключаються, а відтак постанова про звернення стягнення на доходи боржника також є незаконною та підлягає скасуванню.
Також вказував на те, що фактична безстроковість виконання постанов про накладення адміністративного стягнення суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 24 липня 2015 року визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного порушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень, яка набрала законної сили 03 серпня 2015 року.
15 вересня 2015 року на адресу Корольовського ВДВС надійшла заява від Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Житомирській області про стягнення з ОСОБА_1 3 400 грн у зв`язку з несплатою боржником заборгованості перед бюджетом у добровільному порядку та додано виконавчий документ.
Постановою головного державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції від 16 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження за № 48744887. Копію постанови направлено Головному управлінню Державної фіскальної служби у Житомирській області та ОСОБА_1 , що підтверджується листом від 16 вересня 2017 року № 5/3-31/4146.
Постановою головного державного виконавця Корольовського ВДВС м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 02 березня 2017 року звернуто стягнення на доходи (пенсію) боржника ОСОБА_1 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Згідно  статті 14 ЦПК України 2004 року (стаття 18 ЦПК України) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Отже, гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ЄСПЛу справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.
Статтею  383 ЦПК України 2004 року передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостям, встановленими статтею 386 ЦПК України 2004 року, за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.
Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті  49 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.
Пунктом 7 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час розгляду скарги) передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.
Відповідно до положень ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суди першої та апеляційної інстанції вірно виходили з того, що норми КУпАП та положення Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають норм із визначенням строку/тривалості стягнення адміністративного штрафу. 
Судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що Корольовським районним судом м. Житомира 24 липня 2015 року винесено постанову про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Виконавчий документ до Корольовського ВДВС надійшов 15 вересня 2015 року, виконавче провадження за яким відкрито 16 вересня 2015 року.
Виходячи із наведеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі щодо закінчення строку давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Інші доводи наведені у касаційній скарзі не заслуговують на увагу, зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Доводи касаційної скарги, з урахуванням встановлених у справі обставин, не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, тому не дають підстав для скасування судових рішень у справі, які ухвалено з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України).
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 13 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     І. А. Воробйова 

                                                                                                  Р. А. Лідовець  

                                                                                                  Ю. В. Черняк