Постанова
Іменем України
26 вересня 2019 року
м. Київ
справа № 569/5656/15-ц
провадження № 61-29721св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, стягнення майнової та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (далі - ТОВ "Кредитні ініціативи"), Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") про визнання дій протиправними, стягнення майнової та відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 29 серпня 2008 року між ним та ТОВ «ПростоФінанс» було укладено кредитний договір № 04005123018.
Надалі між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредині ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року.
Таким чином, ТОВ «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги за Крединим договором № 04005123018 від 29 серпня 2008 року ТОВ «Кредитні ініціативи».
14 квітня 2014 року заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в розмірі 9 236, 66 грн. 
18 вересня 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області був виданий виконавчий лист на виконання заочного рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2014 року.
24 листопада 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» було подано заяву до органу виконавчої служби про накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_1 , на підставі виданого виконавчого листа.
25 грудня 2014 року державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів ОСОБА_1 
9 жовтня 2014 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ПростоФінанс», ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволені у повному обсязі. Визнано дії ТОВ щодо несвоєчасного повідомлення про недоплату у розмірі 10 грн за кредитним договором №04005123018 та застосування неустойки у розмірі 557,27 грн. протиправними. Визнано дії ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо ненадання інформації про стан заборгованості за кредитним договором №04005123018 за письмовим зверненням від 27 серпня 2013 року протиправними. Зобов`язано ТОВ «Кредитні ініціативи» надати інформацію про стан заборгованості за кредитним договором №04005123018, з обґрунтуванням його розміру. Скасовано нараховану неустойку (штраф) у розмірі 557, 27 грн. за кредитним договором №04005123018, як незаконно нараховану.
Позивач вважав, що діями відповідача, а саме подання заяви до органу виконавчої служби про накладення арешту на його майно, після ухвалення рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 9 жовтня               2014 року, яким було скасовано застосування неустойки у розмірі                   557,27 грн, що була включена до заборгованості за кредитним договором, яка стягувалася за заочним рішенням суду Рівненського міського суду Рівненської області від 14 квітня 2014 року, йому було завдано майну шкоду, у зв`язку з тим, що поки він не міг користуватися своїм майном воно знецінилося (зменшились у своїй реальній вартості у відношенні до офіційного індексу споживчих цін) та вважав, що своїми діяли відповідач завдав йому й моральної шкоди.  
Просив визнати дії ТОВ «Кредитні ініціативи», які полягали у поданні                 24 листопада 2014 року заяви до органу виконавчої служби про накладення арешту на майно ОСОБА_1 , після скасування всіх штрафних санкцій, нарахованих за кредитним договором № 04005123018, протиправними та такими, що завдали шкоди його майну (у тому числі грошовим коштам), стягнути солідарно з ТОВ "Кредитні ініціативи" та         ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 365,26 грн майнової шкоди, 59 682 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, судові витрати, які складаються з витрат на проведення судової експертизи в розмірі 2 688 грн та витрат по оплаті судового збору в розмірі 1 205,82 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 7 квітня              2017 року позов задоволено. Визнано дії ТОВ "Кредитні ініціативи", які полягали у поданні 24 листопада 2014 року заяви до органу виконавчої служби про накладення арешту на майно ОСОБА_1 , після скасування всіх штрафних санкцій, нарахованих за кредитним договором                                 № 04005123018, протиправними та такими, що завдали шкоди його майну (у тому числі грошовим коштам). Стягнуто солідарно з ТОВ "Кредитні ініціативи" та ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 365,26 грн майнової шкоди. Стягнуто солідарно з ТОВ "Кредитні ініціативи" та ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 59 682,00 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ "Кредитні ініціативи" діяло неправомірно під час подання заяви від 24 листопада 2014 року про накладення арешту на майно ОСОБА_1 після скасування всіх штрафних санкцій, нарахованих за кредитним договором № 04005123018, у зв`язку з чим позивачу було завдано матеріальну та моральну шкоду.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 7 квітня               2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив з того, що відповідачами не було порушено особистих майнових чи немайнових прав позивача, оскільки ТОВ "Кредитні ініціативи"  звернулося до органу виконавчої служби про накладення арешту на майно ОСОБА_1  на підставі рішення суду, яке на час звернення було чинним. 
Також апеляційний суд вказав у своєму рішенні, що ОСОБА_1 дії державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на його майно не оскаржувалися.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно встановлені фактичні обставини справи, що призвело до постановлення незаконного рішення. 
Так, судом апеляційної інстанції не було враховано, що незважаючи на відсутність заборгованості за кредитним договором від 29 серпня             2008 року № 04005123018, ТОВ "Кредитні ініціативи", усвідомлюючи значення свої дії та негативні наслідки для скаржника, вчинило неправомірні дії спрямовані на завдання шкоди майну ОСОБА_1 
Скаржник посилався також на те, що неправомірними діями відповідачів, які полягала у зловживанні правом, йому було завдало матеріальну та моральну шкоди, яка відповідно до статей 23, 1166, 1167 ЦК України підлягає відшкодуванню. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 29 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та                                  ТОВ «ПростоФінанс» було укладено кредитний договір № 04005123018.
Надалі між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредині ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року.
Таким чином, ТОВ «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги за Крединим договором № 04005123018 від 29 серпня 2008 року ТОВ «Кредитні ініціативи».
14 квітня 2014 року заочним рішенням Рівненського міського суду позов ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення заборгованості за кредитом задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 9236, 66 грн та суму оплаченого судового збору у розмірі 229, 40 грн. (Розрахунок заборгованості проведеної ТОВ «Кредитні ініціативи» був здійснений на підставі наявності нарахованого штрафу в сумі 557,27 грн, який в подальшому був скасований рішенням Рівненського міського суду від 9 жовтня 2014 року).
9 жовтня 2014 року рішенням Рівненського міського суду позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі. Визнано дії                                             ТОВ «ПростоФінанс» щодо несвоєчасного повідомлення про недоплату у розмірі 10 грн за кредитним договором №04005123018 та застосування неустойки у розмірі 557,27 грн протиправними. Визнано дії ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо ненадання інформації про стан заборгованості за кредитним договором №04005123018 за письмовим зверненням                                     від 27 серпня 2013 року протиправними. Зобов`язано ТОВ «Кредитні ініціативи» надати інформацію про стан заборгованості за кредитним договором №04005123018, з обґрунтуванням його розміру. Скасовано нараховану неустойку (штраф) у розмірі 557,27 грн. за кредитним договором №04005123018, як незаконно нараховану.
24 листопада 2014 року, у виконавчому провадженні з примусового виконання заочного рішення Рівненського міського суду від 14 квітня    2014 року, ТОВ «Кредитні ініціативи» було подано заяву до органу виконавчої служби про накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_1 
Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» подав заяву про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 , в тому числі і грошові кошти. На дату подання такої заяви рішення Рівненського міського суду від 9 жовтня 2014 року про скасування всіх штрафних санкцій набрало чинності.
28 листопада 2014 року державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно якої, на виконання заочного рішення Рівненського міського суду від 14 квітня 2014 року, до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Кредитні ініціативи" підлягала сума заборгованості в розмірі 9236, 66 грн та 229, 40 грн судового збору. (Справа                                      № 569/19866/13-ц. Виконавчий лист видано 18 вересня 2014 року).
Боржнику надано строк до 5 грудня 2014 року для добровільного виконання рішення суду.
25 грудня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Скринським Миколою Юрійовичем винесена постанова про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення 10 470,75 грн.
На час вчинення зазначених процесуальних дій заочне рішення Рівненського міського суду від 14 квітня 2014 року у справі за позовом ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було чинним.
Дії державного виконавця, постанови від 28 листопада 2014 року про відкриття виконавчого провадження та від 25 грудня 2014 року про накладення арешту на грошові кошти, майно в межах суми стягнення позивачем у встановленому порядку не оскаржувалися.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 6 Закону (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до частин 1, 2 статті 25 Закону (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що немає підстав для задоволення позову, оскільки дії ТОВ "Кредитні ініціативи" були правомірними та не порушували особисті майнові чи немайнові права позивача. Оскільки ТОВ "Кредитні ініціативи" звернулося з заявою до відділу держаної виконавчої служби Рівненського районного управляння юстиції відповідно до статті 19 Закону (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), на час коли рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист, було чинним.
Доводи касаційної скарги, щодо неправомірних дій відповідачів, які полягала у зловживанні правом, у результаті чого йому було завдало матеріальну та моральну шкоду, не заслуговують на увагу.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вбачав порушення свого права у тому, що подання ТОВ "Кредитні ініціативи" заяви про  накладення арешту на його майно (після скасування всіх штрафних санкцій, нарахованих за кредитним договором № 04005123018) вказують на намір умисного і протиправного заволодіння майном позивача. 
Проте, підставою для накладання арешту на грошові кошти ОСОБА_1 стало невиконання ОСОБА_1 виконавчого документу у строк наданий державним виконавцем для добровільного виконання. Дії державного виконавця позивачем оскаржені не були.
Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення ним обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). 
Згідно з частиною третьою статті 401, частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права та відсутні підстави для його скасування.
Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                         В. М. Сімоненко
С. Ю. Мартєв
                                                                                                       Є. В. Петров