Постанова
Іменем України
 
26 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 654/2004/16-ц
провадження № 61-29806св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2016 року у складі судді  Францішка Ю. В. та рішення Апеляційного суду Херсонської області від  17 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Пузанової Л. В., Склярської І. В., Фурман Т. Г.,  
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у  редакції Закону України від  03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2016 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.
Позовна заява ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 мотивована тим, що 27 червня 2015 року між  ОСОБА_1 та відповідачем досягнуто згоди про купівлю будинку на АДРЕСА_1 вартістю 68 000,00 грн. Повний розрахунок сторони повинні були здійснити після надання  ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на зазначений будинок.
Посилаючись на те, що відповідач відмовляється продавати будинок за обумовлену ціну, передані в рахунок купівлі будинку гроші не повертає,                 ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача завдаток в подвійному розмірі у сумі 46 000,00 грн, а також витрати на правову допомогу в сумі 2 500,00 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1   задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором завдатку в розмірі 46 000,00 грн та судові витрати в загальному розмірі 3 051,20 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що передана позивачем відповідачеві сума грошових коштів у розмірі 23 000,00 грн у рахунок належних за будинок платежів є завдатком, тому, відмовившись від укладення договору купівлі-продажу, відповідач зобов`язаний повернути завдаток у подвійному розмірі.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено розмір стягнутої із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми грошових коштів із 46 000,00 грн до 23 000,00 грн, а розмір судових витрат - з 3 051,20 грн до 1 525,60 грн.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав передані позивачем відповідачеві грошові кошти завдатком та безпідставно застосував до спірних правовідносин положення статті 571 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 .
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди помилково застосували до спірних правовідносин загальні положення щодо правочинів та зобов`язань, передбачених статтями 202, 207, 208, 571 ЦК України. Розписка, складена ним щодо отримання грошових коштів в розмірі 23 000,00 грн, не є договором завдатку. Згідно зі змістом розписки він не брав на себе обов`язок перед ОСОБА_1 продати або передати їй житловий будинок.
У лютому 2018 року ОСОБА_1 надала відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд першої інстанції установив, що в червні 2016 року сторони домовились про укладення договору, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язався продати належний йому будинок АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 - сплатити за будинок 68 000,00 грн.
Оформлення договору купівлі-продажу в установленому законом порядку повинно було відбутися після здійснення повного розрахунку за будинок. 27 червня 2016 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 23 000,00 грн, про що ОСОБА_3 надав їй розписку, зазначивши, що отримав завдаток й ця сума грошових коштів входить до вартості будинку.
Наведені обставини сторони визнають і не спростовують, як визнають і ту обставину, що відмовились від вчинення правочину, оскільки не дійшли згоди щодо ціни.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи розмір стягнутої із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми грошових коштів із 46 000,00 грн до 23 000,00 грн, виходив з наступного.
Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Із наведеної норми матеріального права, а також встановлених параграфом першим глави 49 ЦК України загальних положень про забезпечення виконання зобов`язань слідує висновок про те, що статус завдатку має грошова сума передана на підтвердження уже існуючого зобов`язання і на забезпечення його виконання. 
Ураховуючи, що у спірних правовідносинах йдеться лише про наміри укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, який потребує нотаріального посвідчення і без додержання нотаріальної форми є нікчемним та не породжує зобов`язань щодо його виконання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав передані позивачем відповідачеві грошові кошти завдатком та безпідставно застосував до спірних правовідносин положення статті 571 ЦК України, відповідно до якої, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора, а якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.
Відповідно до даних дослідженого в судовому засіданні паспорта відповідача він - ОСОБА_3 , а не « ОСОБА_3 », як про це зазначено у позовній заяві та рішенні суду першої інстанції.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтвердив той факт, що саме він вступав із позивачем у договірні відносини, отримував від неї грошові кошти в сумі 23 000,00 грн та надав про це розписку.
За наведених обставин суд апеляційної інстанції вважав за можливе та необхідне підтвердити той факт, що ОСОБА_3 і ОСОБА_3 є однією і тією ж особою і що грошові кошти стягнуті на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 .
Суд касаційної інстанції вважає, що висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судом апеляційної інстанції правильно застосовано закон, який підлягав застосуванню, тому підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції немає.
Доводи касаційної скарги на законність рішення суду апеляційної інстанції не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                                                С. Ю. Мартєв 

                                                                                                            Є. В. Петров

                                                                                                            В. М. Сімоненко