Постанова                                  
Іменем України 
 
02 жовтня 2019 року                                                                     
м. Київ
                                                                                
справа № 755/9917/15-ц
провадження № 61-540св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.,               Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Сіваченка Володимира Васильовича на постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 03 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є  ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 , було укладено кредитний договір № 223354238, згідно з умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення та строковості грошові кошти в сумі 321 670 доларів США, та 4 825,05 доларів США на оплату комісії, за умови сплати відсотків за користування коштами та їх повернення в строк до 03 квітня 2018 року              під 12,25 % річних.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором, 03 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 223354238, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов`язання за повне та своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.
Позичальник належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
10 грудня 2014 року банк направив позичальнику вимогу про дострокове погашення грошових зобов`язань за кредитним договором, однак заборгованість не сплачена.
26 лютого 2015 року вимогу про виконання грошових зобов`язань за договором поруки було направлено поручителю, проте ця вимога була залишена без задоволення.
Враховуючи викладене, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило солідарно стягнути з відповідачів на свою користь кредитну заборгованість станом на 23 лютого 2015 року в розмірі 172 362,63 доларів США, що еквівалентно 4 886 147,21 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 130 935,89 доларів США, що еквівалентно 3 711 779,25 грн, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 16 556,98 доларів США, що еквівалентно 469 358,36 грн; заборгованості за відсотками - 10 326,91 доларів США, що еквівалентно 292 747,93 грн, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 9 448,03 доларів США, що еквівалентно 267 833,38 грн; пені - 31 099,83 доларів США, що еквівалентно 881 620,03 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року у складі судді Гончарука В. П. позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь  ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі: прострочена заборгованість за кредитом                               130 936,89 доларів США, що еквівалентно 3 121 535,46 грн; 10 326,91 доларів США, що еквівалентно 246 193,53 грн; пеня  10 000 доларів США, що еквівалентно 238 400 грн, всього стягнуто 151 263,80 доларів США, що еквівалентно 3 606 128,99 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.  
 
Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з позичальника та поручителя. Зменшуючи розмір пені, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пеня за кредитним договором нараховувалася з 2012 року, тому до цих вимог слід застосувати спеціальну позовну давність. Також суд зазначив про те, що банк неправильно зазначив курс національної валюти до долара США, тому під час розрахунку суд взяв до уваги курс Національного банку України щодо іноземних валют, який діяв на час ухвалення рішення у справі.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_4 , відхилено, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року залишено без змін.
Постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року скасовано. Позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2008 року № 223354238 у сумі: прострочена заборгованість за кредитом - 130 936,89 доларів США, заборгованість за відсотками - 10 326,91 доларів США, пеня - 238 400 грн. Стягнуто з   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у сумі по 1 827 грн з кожного. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 лютого 2016 року про залишення без змін рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року скасовано. 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позичальник порушила умови договору кредиту щодо щомісячного погашення заборгованості за кредитом (проценти за користування кредитними коштами) відповідно до графіку погашення кредиту, тому банк має право на стягнення не лише заборгованості за кредитом, а й на дострокове стягнення всієї суми кредиту відповідно до статті 9 кредитного договору та статті 1050 ЦК України. Також апеляційний суд зазначив, що висновок місцевого суду про зменшення розміру пені до 238 400 грн, з урахування всіх обставин, є правильним, проте суд помилково зазначив у резолютивній частині рішення суму пені у доларах США.  Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів направлення та вручення                     ОСОБА_3 судової повістки на судове засідання призначене на 01 грудня                  2015 року, тому за приписами пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У січні 2019 року представник ОСОБА_3 - адвокат Сіваченко В. В. подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи апеляційним судом було заявлено клопотання про відвід судді Махлай Л. Д., однак суд помилково визнав підстави відводу необґрунтованими. Апеляційним судом не вжито будь-яких заходів щодо з`ясування правомірності розрахунків позивача, а також правових підстав дострокового стягнення грошових коштів, а тому сам по собі факт визнання представником ОСОБА_2 позову не давав суду права для задоволення позову без перевірки обґрунтованості позовних вимог. В судовому рішенні відсутні посилання на те, чим підтверджується факт отримання ОСОБА_2 суми грошових коштів, оскільки у матеріалах справи відсутній будь-який документ, який свідчить про їх отримання. Судом апеляційної інстанції проігноровано клопотання про призначення судової бухгалтерсько-економічної експертизи, оскільки у матеріалах справи відсутнє будь-яке судове рішення з цього приводу.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У березні 2019 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» подало  відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, посилаючись на те, що на підтвердження видачі кредитних коштів суду було надано виписку по рахунку ОСОБА_2 , що є належним доказом. ОСОБА_3 не є споживачем послуг банку, тому не може заперечувати факт отримання кредитних коштів за договором. Поручителем не доведено в чому саме полягає неправильність розрахунку кредитної заборгованості та не підтверджено це належними доказами. При цьому відповідач не був позбавлений права надати суду власний альтернативний контр розрахунок заборгованості, однак таких дій не вчинив. Наведені у касаційні скарзі доводи є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
03 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір                         № 223354238, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення та строковості грошові кошти в сумі                          321 670 доларів США, зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 12,25 % річних, на строк до 03 квітня 2018 року. Кредит надано на придбання об`єкту нерухомості - земельної ділянки площею 0,0388 га та житлового будинку загальною площею 193,30 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з пунктом 6.1 кредитного договору надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника. Умови відкриття, ведення та закриття поточного рахунку та всі суми коштів, які позичальник має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашення визначаються договором про відкриття та ведення банківського рахунку, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником.
Пунктом 9.1 вказаного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред`явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (включаючи прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору.
За прострочення виконання будь-яких зобов`язань за цим договором позичальник сплачує кредитору  пеню в розмірі 1 % від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов`язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов`язання включно. Сплата  пені здійснюється в порядку та строки, передбачені для здійснення ануїтетних платежів за кредитом або в будь-який інший день за згодою або на вимогу кредитора. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов`язання (пункт 16.3 кредитного договору).
03 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат» № НОМЕР_1 .
Того ж дня на підставі зазначеного договору ОСОБА_2 було відкрито поточний рахунок «Для виплат» № 262021482493 в доларах США.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором,             03 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3  було укладено договір поруки                 № 223354238, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за всі зобов`язання боржника по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору, як це визначено кредитним договором, в тому числі щодо повернення суми кредиту, а саме 321 670 доларів США, сплати процентів за його користування, комісійної винагороди, неустойки (пені, штрафів), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодування можливих збитків та виконання умов кредитного договору в повному обсязі.
Згідно з пунктом 3.1 договору поруки у випадку невиконання боржником всіх або окремих взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком за невиконання боргових зобов`язань у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.
Згідно з випискою за рахунком від 21 лютого 2015 року банк виплатив ОСОБА_2 кредит в розмірі 321 670 доларів США.
10 грудня 2014 року та 26 лютого 2015 року банк направив позичальнику та поручителю вимоги про погашення кредитної заборгованості.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 з серпня 2014 року припинила сплачувати кошти на погашення кредиту та припинила сплачувати проценти за користування кредитом, станом на 23 лютого 2015 року виникла заборгованість в розмірі 172 362,63 доларів США, що еквівалентно 4 886 147,21 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 130 935,89 доларів США, що еквівалентно 3 711 779,25 грн, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 16 556,98 доларів США, що еквівалентно 469 358,36 грн; заборгованості за відсотками - 10 326,91 доларів США, що еквівалентно 292 747,93 грн, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 9 448,03 доларів США, що еквівалентно 267 833,38 грн; пені - 31 099,83 доларів США, що еквівалентно 881 620,03 грн.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Дніпровського районного суду міста Києва.
15 березня 2019 року справа № 755/9917/15-ц надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2019 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Боримської І. О. про залучення правонаступника задоволено. Залучено ОСОБА_1 як правонаступника позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до участі у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 ,                 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Отже, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
Враховуючи наведене, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.
Щодо зменшення розміру пені Верховний Суд вважає зазначити таке.
Відповідно до статті 449 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами другою, третьою статті 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При зменшенні розміру неустойки суд не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки законодавчої заборони такого зменшення не встановлено. Таким чином, за наявності обставин, передбачених частиною третьою статті 551 ЦК України, суд за власним переконанням може зменшити розмір неустойки в розумних межах.
Викладене узгоджується з правовими висновками, висловленими у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі                                № 703/1181/16-ц (провадження № 14-442цс18 ) та від 20 березня 2019 року у справі                  № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
Апеляційний суд, взявши до уваги те, що позичальник тривалий час добросовісно виконувала умови кредитного договору, врахувавши зміни у сімейному стані, а саме розлучення відповідачів та поділ спільного майна подружжя, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення пені.
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції помилково визнав безпідставним клопотання про відвід судді Махлай Л. Д., не заслуговують на увагу з огляду на таке. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими.
Із матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2018 року представник ОСОБА_3 - Сіваченко В. В. подав заяву про відвід колегії суддів Київського апеляційного суду Махлай Л. Д. та Поливач Л. Д., однак зміст зазначеної заяви не вказує на наявність підстав вважати її обґрунтованою, а тому правильним є висновок апеляційного суду, що така заява задоволенню не підлягає, оскільки не дає підстав для висновку про упередженість суддів при розгляді цієї справи. 
Питання відводу суддів вирішувалось судом у встановленому законом порядку із постановленням вмотивованої ухвали.
Наведене не дає підстав суду касаційної інстанції для застосування положень пункту 2 частини першої статті 411 ЦПК України та скасування судового рішення з цих підстав.
Посилання у касаційні скарзі на те, що апеляційним судом не вжито заходів щодо з`ясування правомірності розрахунків позивача, а також правових підстав дострокового стягнення грошових коштів, є безпідставними з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду з цим позовом, банк на обґрунтування заявлених позовних вимог надав суду деталізований розрахунок заборгованості за тілом кредиту та процентами за кредитним договором, виписку по особовому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому на ім`я ОСОБА_2 , у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність кредитної заборгованості.
Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не вирішив клопотання представник ОСОБА_3 - адвоката Сіваченка В. В. про призначення судової бухгалтерсько-економічної експертизи, не заслуговують на увагу та спростовуються ухвалою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року, оформленою протоколом судового засідання, згідно з якою у задоволенні клопотання було відмовлено у зв`язку з його безпідставністю.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Виконання оскаржуваного судового рішення апеляційного суду було зупинено ухвалою Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду                           від 19 лютого 2019 року. Тому у зв`язку із залишенням касаційної скарги без задоволення необхідно поновити його виконання.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Сіваченка Володимира Васильовича залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року залишити без змін.
Поновити виконанняпостанови Київського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.                                             
                                          
ГоловуючийВ. С. Висоцька    Судді:А. І. Грушицький     І. В. Литвиненко    В. В. Сердюк   І. М. Фаловська |