Постанова
іменем України
 
13 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 141/1201/16-к
провадження № 51-3757км19
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                            ОСОБА_4 , 
прокурора                                                                 ОСОБА_5 ,
захисника                                                                 ОСОБА_6 ,
обвинуваченої                                                         ОСОБА_7 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на вирок Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016020250000075, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 Кримінального кодексу України (далі – КК). 

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 7 грудня 2018 року ОСОБА_7 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310КК, виправдано у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.
За вироком Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 7 грудня 2018 року скасовано, ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК, і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.
Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно із цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою і засуджено за кримінальне правопорушення, вчинене за таких обставин.
На частині земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_7 , остання, діючи умисно, незаконно, без відповідної ліцензії (дозволу), для власних потреб, у період з весни 2016 року вирощувала шляхом доглядання та просапування 30 рослин конопель, які проросли в результаті самопосіву та які було виявлено 
15 червня 2016 року.
Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 310 КК як незаконне вирощування конопель у кількості 30 рослин.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. 
Свої вимоги аргументує тим, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд апеляційної інстанції допитав свідка ОСОБА_8 , якого не допитано на досудовому слідстві і про допит якого сторона обвинувачення не заявляла клопотання, а тому його показання, надані в апеляційному суді, не можуть бути доказом у кримінальному провадженні. Речовий доказ – поліетиленовий мішок із залишками речовин рослинного походження, не містив необхідних бирок з підписами слідчих та понятих, а також будь-яких інших даних, які б підтверджували його належність до цього кримінального провадження, проте апеляційний суд, не оглядаючи його, визнав допустимим доказом. Крім того, засуджена вважає також недопустимим доказом висновок експерта від 17 червня 2016 року № 846, як такий, що є похідним від речового доказу, який безпосередньо не досліджував суд. Експерт, яка проводила відповідне дослідження, сформувавши висновок про те, що надані на дослідження трав`янисті рослини зеленого кольору в кількості 30 одиниць мають ботанічні ознаки рослини роду конопель, вирішила питання, яке не входить до її компетенції. 
ОСОБА_7 вважає, що стороною обвинувачення не доведено доказами об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК, а саме виконання нею будь-яких робіт з догляду за коноплями, таких як: обробка міжрядь, боротьба зі шкідниками і хворобами, знищення бур`янів, підживлення добривами, поливання та інші дії.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_6   підтримали  касаційну скаргу засудженої.
Прокурор ОСОБА_5 під час судового засідання просив залишити касаційну скаргу засудженої без задоволення як безпідставну. 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Відповідно до статей 404, 407, 420 КПК апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю чи частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням ст. 409 КПК. 
Вирішуючи питання про зміну або скасування вироку суду першої інстанції, апеляційний суд має враховувати приписи статей 408, 420 КПК.
Відповідно до ч. 2 ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Зі змісту вказаних норм та статей 7, 404, 419 КПК у їх взаємозв`язку вбачається, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, а також аргументи, наведені стороною захисту під час апеляційного провадження, дати на все вичерпну відповідь й у випадку незгоди 
з ними зазначити підстави їх необґрунтованості.
Як зазначено у ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. 
Так, суд апеляційної інстанції на підтвердження винуватості  ОСОБА_7  
у незаконному вирощуванні конопель у кількості 30 рослин послався: на показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , залучених як понятих, що підтверджували вилучення 30 рослин конопель на земельній ділянці, якою користується       ОСОБА_7 ; показання свідка ОСОБА_8 , який бачив, що засуджена обробляла город; протокол обшуку від 15 червня 2016 року, де зафіксовано дані про виявлені 30 стебел рослин, зовні схожих на коноплі, висотою від 50 см до 2 м, що росли на земельній ділянці між просапаними рядками квасолі; висновок експерта від 17 червня 2016 року № 846, у якому зазначено відомості про те, що надані на дослідження трав`янисті рослини зеленого кольору в кількості 30 одиниць мають ботанічні ознаки рослини роду конопель, містять психоактивну 
речовину – тетрагідроканабінол, є рослинами роду конопель та належать до рослин, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини. 
Встановивши фактичні обставини, допитавши свідків, повторно дослідивши у порядку ч. 3 ст. 404 КПК письмові докази та надавши їм належну оцінку, в тому числі оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд апеляційної інстанції з наведенням докладних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК. Приймаючи таке рішення, апеляційний суд дотримався критеріїв доведеності винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року. Так, у рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Стаття 86 КПК встановлює, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Суд першої інстанції визнав недопустимим доказ винуватості ОСОБА_7 – висновок експерта від 17 червня 2016 року № 846, як такий, що є похідним від речового доказу – 30 рослин конопель, який на порушення ч. 2 ст. 23 КПК не надано та безпосередньо не досліджено під час судового розгляду. 
Як вбачається із даних, що містяться в журналі судового засідання від 14 травня 2019 року та на технічному носії інформації запису судового засідання, апеляційний суд, перевіряючи доводи прокурора про помилковість висновку суду першої інстанції в частині визнання цього доказу недопустимим, забезпечив сторонам кримінального провадження можливість особисто оглянути речовий доказ – мішки, в яких містяться 30 рослин конопель, з метою безпосереднього дослідження під час апеляційного розгляду, однак жодна зі сторін не заявила про безпосереднє дослідження цього речового доказу. 
Далі, як убачається з протоколу обшуку, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , 15 червня 2016 року було вилучено 30 стебел рослин, зовні схожих на рослини конопель, після чого їх помістили до двох поліетиленових мішків, зв`язаних ниткою, кінці якої скріплено биркою із підписами понятих, слідчого та клаптиком паперу із відтиском печатки «Для пакетів». У такому ж вигляді їх надано експерту для дослідження, що підтверджено описом об`єкта дослідження, вказаним у висновку експерта від 
17 червня 2016 року, та ілюстративними таблицями до нього. Поняті ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтвердили під час їх допиту в апеляційному суді проставлення підписів на відповідній бирці. Як встановив апеляційний суд під час огляду в судовому засіданні речового доказу – упаковані в мішки рослини коноплі, у зв`язку з тривалим терміном зберігання, стали непридатними і на них відсутні бирки.
Отже, з матеріалів провадження вбачається, що апеляційний суд вжив всіх можливих і необхідних заходів для забезпечення дотримання принципу безпосередності дослідження доказів, як це визначено статтями 23, 357 КПК. Об`єктивна неможливість дослідження речового доказу в судовому засіданні у цій справі компенсована іншими доказами, безпосередньо дослідженими судом.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що особливе процесуальне значення для доведення чи спростування певних обставин кримінального провадження має суворе дотримання вимог закону відповідними суб`єктами щодо порядку вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальному провадженні на початкових стадіях їх здобуття (вилучення, опис, упакування, опечатування та інші) і до моменту їх передання для дослідження експертній установі з метою отримання відповідного висновку. Таких порушень апеляційним судом не встановлено, не вбачає їх і суд касаційної інстанції.
Крім того, колегія суддів врахувала, що обвинувачена не заперечувала того факту, що в результаті вказаної слідчої дії 30 рослин, які були вилучені на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , є коноплею, а доводила свою непричетність до їх вирощування. Таким чином, наведений вище аргумент про порушення апеляційним судом засади безпосередності дослідження доказів, а також визнання висновку експерта від 17 червня 2016 року № 846 недопустимим, як похідного доказу, колегія суддів відхиляє.
Доводи, викладені у касаційній скарзі засудженої ОСОБА_7 про безпідставність визнання апеляційним судом допустимими доказами даних, що містяться у висновку експерта від 17 червня 2016 року № 846, через відсутність повноважень в експерта,є також неспроможними. З цього приводу апеляційний суд обгрунтовано послався на твердження експерта, що висновок про те, що надані на дослідження речовини є рослинами роду коноплі – є похідним, оскільки базувався на виявленні під час проведення експертного дослідження наркотично активного алкалоїду (тетрагідроканабінолу), який у природі, окрім рослин коноплі, не зустрічається. 
Також, перевіряючи виправдувальний вирок суду в апеляційному порядку, апеляційний суд правильно та мотивовано визнав допустимим доказом протокол обшуку від 15 червня 2016 року, зазначивши, що обшук проведено на підставі ухвали слідчого судді Оратівського районного суду Вінницької області від 14 червня 
2016 року. При цьому апеляційний суд надав свою оцінку даним, зафіксованим 
у протоколі обшуку, та дійшов висновку що рослини конопель не висаджувалися рядками, проте їх не було знищено між рядками в ході просапування квасолі, а їх розмір (від 50 см до 2 м) та відсутність інших рослин, які могли самовільно вирости, свідчать про умисне збереження рослин коноплі. Тому колегія суддів вважає доведеною під час судового розгляду об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК, оскільки для доведення вирощування конопель не є важливим, були посаджені ці рослини ОСОБА_7 чи кимось іншим або ж вони є дикорослими, а тому зазначені в касаційній скарзі доводи засудженої в цій частині також є безпідставними. 
Не суперечить вимогам КПК і допит апеляційним судом свідка ОСОБА_8 , оскільки з метою забезпечення дотримання принципів змагальності сторін та безпосередності дослідження показань апеляційний суд відповідно до статей 7, 23, 95, 404 КПК наділений правом такого допиту, а їх допит на досудовому розслідуванні не є обов`язковою передумовою. Матеріалами провадження підтверджено, що прокурор, подаючи апеляційну скаргу на вирок місцевого суду, клопотав про повторний допит свідків, зокрема й ОСОБА_8 , а тому посилання засудженої на допит вказаного свідка апеляційним судом без клопотання сторони обвинувачення колегія суддів вважає необґрунтованими. 
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 420 КПК.
Колегія суддів не має підстав вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, 
що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості 
та вмотивованості судового рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК, для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення вимог касаційної скарги засудженої ОСОБА_7 немає.   
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                 ОСОБА_3