Постанова 
Іменем  України      
 
18 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 336/4319/16-ц
 
провадження № 61-33026св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Чернова Людмила Володимирівна,
заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2017 року в складі судді Голубкової М. А. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 01 червня 2017 року 
в складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Маловічко С. В., Гончар М. С.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1. Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ) Чернової Л. В.
 
Скарга мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду 
м. Запоріжжя від 14 квітня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду від 22 липня 2015 року, з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») на її користь стягнуто вклад у розмірі 60 000 грн та відсотки у розмірі 
12 347 грн 40 коп. 
На виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 
від 14 квітня 2015 року 13 серпня 2015 року видано виконавчий лист, 
на підставі якого Жовтневим ВДВС Дніпропетровського МУЮ відкрито виконавче провадження № 48687208. Вказане виконавче провадження об`єднано у зведене виконавче провадження щодо боржника 
ПАТ КБ «ПриватБанк». 
03 липня 2016 року вона звернулася до державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ із заявою про виділення її виконавчого провадження в окреме провадження, проте вказані дії виконавцем не вчинені, судове рішення не виконано. 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати 
неправомірною бездіяльність державного виконавця Жовтневого 
ВДВС Дніпропетровського МУЮ Чернової Л. В. в частині відмови 
у винесенні постанови про виділення із зведеного виконавчого провадження № 48687208 матеріалів за виконавчим листом у справі 
№ 336/8161/14-ц (2/336/148/2015 стягувач ОСОБА_1 ), а також зобов`язати винести постанову, якою виділити із зведеного виконавчого провадження № 48687208 матеріали за виконавчим листом у справі № 336/8161/14-ц.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 
2017 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає виділення виконавчого провадження зі зведеного. Виконавче провадження виділяється 
зі зведеного у разі завершення окремого виконавчого провадження. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2017 року у цій справі залишено без зміни.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 . Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає виділення виконавчого провадження зі зведеного. Державний виконавець як суб`єкт владних повноважень, що повинен здійснювати власну діяльність на підставі чинного законодавства та у спосіб передбачений законом, не може на власний розсуд вивести виконавче провадження № 48687208 
з примусового виконання виконавчого листа ОСОБА_1 із складу зведеного виконавчого провадження за умови відсутності відповідного законодавства. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нову ухвалу, якою її позовні вимоги задовольнити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу 
№ 336/4319/16-ц із Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.
 
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
31 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
05 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що відсутня норма закону, яка б передбачала виділення окремого виконавчого провадження із зведеного, крім випадків закінчення окремого виконавчого провадження.
Вважає, що згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати 
у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних 
і юридичних осіб.
При цьому, зазначає, що норма про об`єднання декількох виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, передбачена частиною першою статті 33 Закону України про виконавче провадження, не має імперативного характеру, оскільки не містить вказівки на обов`язок державного виконавця у всіх подібних випадках об`єднувати виконавчі провадження у зведене, а диспозитивно викладає таку можливість.
 
Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасниками справи не подано.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
У Жовтневому ВДВС Дніпропетровського МУЮ перебуває зведене виконавче провадження ВП № 11355726 щодо боржника 
ПАТ КБ «ПриватБанк», до складу якого станом на 27 грудня 2016 року входило 461 виконавче провадження на загальну суму стягнення 
102 769 819,54 грн, які відносяться до третьої, четвертої, п`ятої, шостої черги задоволення вимог стягувачів.
16 вересня 2015 року на підставі заяви ОСОБА_1 , державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ Черновою Л. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 336/8161/14-ц, яке було приєднано 14 січня 2016 року до зведеного ВП № 11355726, про що винесена відповідна постанова.
Всі виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа державним виконавцем проводяться в рамках зведеного виконавчого провадження ВП № 11355726 відповідно до статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», ураховуючи черговість задоволення вимог стягувачів встановлену статтями 43, 44 вказаного Закону .
Вимоги виконавчого документа ОСОБА_1 відносяться до п`ятої черги (до 05 жовтня 2016 року - шоста черга) задоволення вимог стягувачів.
2. Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під 
час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 383 ЦПК України 2004 року, сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.
Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України «Про виконавче провадження». На час відкриття виконавчого провадження діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (далі - Закон 606-ХІV), згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За правилами цих законів, як у редакції, що була чинною на час вчинення виконавчих дій, так і на час розгляду справи, передбачалися особливості виконання рішень у разі відкриття кількох виконавчих проваджень щодо одного боржника.
 
Відповідно частини першої статті 33 Закону № 606-ХІV, чинного на час вчинення виконавчих дій, передбачалося, що в разі якщо в органі ДВС відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.
 
Частиною другою статті 44 Закону № 606-ХІV передбачено, що вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення 
в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі, якщо стягнута сума недостатня для задоволення в повному обсязі усіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати задовольняються в порядку надходження виконавчих документів. Стягнута з боржника сума розподіляється між стягувачами згідно з виконавчими документами, за якими відкрито виконавчі провадження на день зарахування стягнутої суми на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
 
Детально дії виконавця на час вчинення виконавчих дій регламентувалися Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5 
(далі - Інструкція), а саме підпунктами 3.8.1 - 3.8.8 пункту 3.8 розділу ІІІ.
 
У підпункті 3.8.8 пункту 3.8 розділу ІІІ Інструкції у редакції, що була чинною на час вчинення виконавчих дій, за наявності підстав для завершення виконавчого провадження виконавчий документ виводиться зі зведеного виконавчого провадження за постановою державного виконавця про виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження.
 
Проаналізувавши вказані норми, можна зробити висновок, що існує лише одна підстава для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження - це наявність підстав для завершення виконавчого провадження. При цьому таким правом наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову, що є його дискреційним повноваженням.
 
Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився 
і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено виділення виконавчого провадження зі зведеного. Державний виконавець як суб`єкт владних повноважень, не може на власний розсуд вивести виконавче провадження № 48687208 з примусового виконання виконавчого листа ОСОБА_1 із складу зведеного виконавчого провадження. Оскільки чинним законодавством передбачена лише одна підстава для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження - це наявність підстав для завершення виконавчого провадження. 
Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. 
Доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 01 червня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк