Постанова                                             
Іменем  України                                            
17 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 369/10485/14-ц
провадження № 61-27414св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області 
від 21 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Сліпченка О. І., 
Іванової І. В., Гуля В. В.,
ВСТАНОВИВ:
1.        Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини вартості будівельних матеріалів і обладнання, які використані у процесі будівництва нерухомого майна. 
Позовна заява мотивована тим, що з листопада 2001 року по листопад 
2008 року вона і ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі. Ці обставини підтверджуються рішенням Києво-Святошинського районного суду від 07 липня 2009 року, що набрало законної сили 21 жовтня 2009 року.
З листопада 2001 року по листопад 2008 року вони придбали та створили майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю. Про відступлення від рівності часток вони не укладали ніяких письмових договорів, а тому їхні частки в спільному майні є рівними.
Під час їхнього сумісного проживання 08 серпня 2005 року відповідно до договорів купівлі-продажу, оформлених на ОСОБА_2 , вони придбали старий жилий будинок загальною площею 37,3 кв. м, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , та дві земельні ділянки загальною площею 0,1506 га, розташовані за вказаною адресою. У вересні 2005 року вони знесли старий будинок і розпочали будувати новий двохповерховий будинок, металевий павільйон, для приміщення на другий поверх (для офісу нотаріуса) закуплено обладнання (меблі), на оформлення земельної ділянки витрачено коштів 
на суму 21 300 грн. Загальна сума становить 323 105 грн.
На початку 2007 року вони закінчили всі будівельні роботи по двохповерховому будинку та його облаштуванню. Однак, він був збудований без належним чином затвердженого проекту, тобто є самочинно збудованим. У лютому 2007 року вони відкрили у вказаному двохповерховому будинку магазин промислових товарів.
24 листопада 2008 року ОСОБА_2 зламав замок в магазині, відібрав її ключі та поставив свій замок, що підтверджується копією акта 
від 24 листопада 2008 року. Всі товари, які вони разом придбали, залишились в магазині. 
Враховуючи викладене, та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач ОСОБА_1 просила суд поновити їй строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом і стягнути з ОСОБА_2 на її користь 
1/2 частину вартості матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва двохповерхового будинку та металевого павільйону по АДРЕСА_1 , інших витрат, пов`язаних з благоустроєм зазначеного будинку у розмірі 219 845 грн 50 коп., а також судові витрати на проведення експертизи у розмірі 4 915 грн 20 коп. та витрати по сплаті судового збору.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 08 червня 2017 року у складі судді Ковальчук Л. М. позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що використані під час будівництва будівлі і металевого павільйону по АДРЕСА_1 у розмірі 219 845 грн 50 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 є доведеними з тих підстав, на які вона посилається у поданому позові. При цьому зазначав про те, що оскільки відповідно до вимог статті 60 ЦПК України 2004 року позивачем надано суду належні і допустимі докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1/2 частини вартості будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що використані під час будівництва будівлі і металевого павільйону по АДРЕСА_1 у розмірі 219 845 грн 
50 коп.
Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що строк звернення до суду пропущений ОСОБА_1 з поважних причин. При цьому судом було враховано посилання позивача на те, що між сторонами довгий час вирішувалися судові спори у тому числі за її позовом про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, на якій знаходиться вказаний житловий будинок та павільйон, які були предметом перегляду судів апеляційної та касаційної інстанцій. Судовим рішенням, яке набрало законної сили була розділена вказана земельна ділянка де знаходиться спірний житловий будинок і павільйон. У зв`язку з цим суд першої інстанції вважав, що строк позовної давності позивачем пропущено з поважних причин.   
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.  
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачка не довела свого позову щодо вартості зазначеного майна та конструктивних елементів, які були затрачені для створення спірного майна.
Вказаний спірний будинок та павільйон не введений до експлуатації, не зареєстрований у встановленому законом порядку, відомості про ступінь готовності та можливість їх поділу в матеріалах справи відсутні, отже вказане майно не може бути об`єктом цивільно-правових відносин та не є предметом поділу між сторонами.
Оскільки позивач не надала суду доказів щодо спірного майна, не довела ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення на користь позивача компенсації за будівельні матеріали та будівельні роботи.
Позивачем не надано доказів придбання будівельних матеріалів, які були використані в процесі самочинного будівництва та висновок експертизи вказує тільки на орієнтовну вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що могли бути використані при будівництві спірної будівлі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.    
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі ти витребувано її матеріали з суду першої інстанції. 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справі між суддями справу передано судді-доповідачеві. 
Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини вартості будівельних матеріалів і обладнання, які використані у процесі будівництва нерухомого майна призначено до судового розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що у контексті частини третьої 
статті 331 ЦК України право власності на матеріали, обладнання, конструктивні елементи, які були використані на будівництво, та у зв`язку з цим про стягнення 1/2 частини вартості будівельних матеріалів і обладнання, які використані у процесі будівництва нерухомого майна, важливим є встановлення вартості цих матеріалів на час розгляду справи, а не надання доказів щодо підтвердження витрат позивача на придбання будівельних матеріалів. Відповідач не надав суду жодного доказу про іншу вартість будівельних матеріалів і обладнання, які використані у процесі будівництва нерухомого майна.  
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 07 липня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2009 року, встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу з листопада 2001 року по листопад 2008 року. Визнано автомобіль марки «Mercedes Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
Як зазначала ОСОБА_1 , під час сумісного проживання її і ОСОБА_2 , 
08 серпня 2005 року відповідно до договорів купівлі-продажу, оформлених на ім`я останнього, вони придбали старий жилий будинок загальною площею 37,3 кв. м, розташований на земельній ділянці по 
АДРЕСА_1 , та дві земельні ділянки загальною площею 0,1506 га, розташовані за вказаною адресою.
Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної 
особи-підприємця ОСОБА_1 є приватним підприємцем з 28 жовтня 
2002 року, що підтверджується копією свідоцтва. ОСОБА_2 є також приватним підприємцем з 2006 року.
Рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради від 31 серпня 
2005 року № 86/35 було отримано дозвіл на знесення існуючого жилого будинку за вказаною адресою та надано дозвіл на проектно-пошукові роботи по встановленню торговельного павільйону по реалізації продовольчих товарів та сауни на місці існуючого жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рішення.
Рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради від 31 серпня 
2005 року № 86/35 надано дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_2 на проектно-пошукові роботи по встановленню малої архітектурної форми (торгівельного павільйону) по реалізації продовольчих товарів та сауни на місці існуючого житлового будинку за адресою: 
АДРЕСА_1 . Існуючий житловий будинок підлягає знесенню.
Згідно довідки Вишнівського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» 
від 12 січня 2009 року 09 жовтня 2006 року був виданий мікрокредит у розмірі 15 000 доларів США для розвитку бізнесу (для будівництва магазину в м. АДРЕСА_1 ) під заставу трьохкімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_2 . Зобов`язання по вказаному кредиту виконувались вчасно, і 07 вересня 2007 року кредит погашено в повному обсязі. 06 вересня 
2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» була відкрита кредитна лінія у розмірі 
40 000 доларів США на строк до 24 серпня 2012 року позичальнику 
ОСОБА_2 під заставу вищевказаної трьохкімнатної квартири: перший транш у розмірі 22 000 доларів США був отриманий позичальником 
11 вересня 2007 року, погашений 11 січня 2008 року; другий транш у розмірі 18 000 доларів США був отриманий позичальником 04 лютого 2008 року, станом на 12 січня 2009 року заборгованість складає 
14 397,31 доларів США.
Відповідно до укладених договорів оренди від 18 липня 2007 року і 
від 18 липня 2008 року між ОСОБА_2 і приватним нотаріусом 
Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Белошицькою М. В., орендодавець ОСОБА_2 передав у тимчасове користування орендатора ОСОБА_3 приміщення, розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 загальною площею 50 кв. м. Приміщення передавалось в оренду для розташування робочого місця приватного нотаріуса.
Також в матеріалах справи наявні акти перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 05 травня 2008 року та 
від 08 травня 2007 року, що складалися Київським обласним управлінням у справах захисту прав споживачів, та приписи керівнику господарюючого суб`єкта ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , постанова про накладення стягнень від 16 травня 2007 року Київського обласного управління у справах захисту прав споживачів від 16 травня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1 , постанова № 1222 у справі про адміністративне правопорушення від 16 травня 2007 року, винесена Київським обласним управлінням у справах захисту прав споживачів.
На підтвердження спільного будівництва будинку і павільйону за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 було також надано технічні умови на газопостачання магазину по АДРЕСА_1 від 28 квітня 2006 року ВАТ «Київоблгаз», технічні умови 
КП «Вишнівськводоканал» на підключення проектуючого магазину до комунальних мереж водопроводу і каналізації від 06 квітня 2006 року № 14, паспорт малої архітектурної форми ТОВ «Київінвестбуд».
Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 22 лютого 2017 року 
№ 855/16-43, орієнтовна вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що могли бути використані при будівництві будівлі одноповерхової з мансардним поверхом та металевого павільйону, розташованих по 
АДРЕСА_1 , станом на момент проведення експертизи, визначена розрахунковим методом за результатами отриманих даних при візуально-інструментальному обстеженні та даних, що містяться в наданих на дослідження документах, складає 439 691 грн. 1/2 частини орієнтовної вартості будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що могли бути використані при будівництві об`єктів дослідження, складає 219 845 грн 50 коп.
2.        Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає. 
Згідно із вимогами статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до частин другої-третьої статті 10 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до статтей 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із статтею 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За правилами статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з даною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно із статтею 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Відповідно до статті 67 ЦПК України 2004 року строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо не визначені законом-встановлюються судом.
Згідно із статтею 68 ЦПК України 2004 року строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями, і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до статті 69 ЦПК України 2004 року перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом статті 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
Згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Відповідно до вимог статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Згідно із вимогами статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Відповідно до вимог статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Згідно із вимогами статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.
Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Відповідно до вимог частини третьої статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Згідно із частиною п`ятою статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Відповідно до частини шостої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано виходив із того, що її позовні вимоги є доведеними дослідженими доказами з урахуванням рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2009 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 жовтня 2009 року, яким встановлено факт спільного проживання позивача та відповідача однією сім`єю з листопада 2001 року по листопад 2008 року та набуття ними спільної сумісної власності, яке має преюдиційне значення. 
При цьому суд першої інстанції правильно зазначив про те, що оскільки відповідно до вимог статті 60 ЦПК України 2004 року позивачем надано суду належні і допустимі докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, які відповідачем не були спростовані, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1/2 частини вартості будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, що використані під час будівництва будівлі і металевого павільйону по 
АДРЕСА_1 у розмірі 219 845 грн 50 коп.
Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовну давність ОСОБА_1 було пропущено з поважних причин. При цьому судом було обґрунтовано враховано посилання позивача на те, що між сторонами довгий час вирішувалися судові спори у тому числі за її позовом про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, на якій знаходиться вказаний житловий будинок та павільйон, які були предметом перегляду судів апеляційної та касаційної інстанцій. Судовим рішенням, яке набрало законної сили була розділена вказана земельна ділянка де знаходиться спірний житловий будинок і павільйон. 
Апеляційний суд вищезазначених обставин справи не врахував та дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем придбання будівельних матеріалів та їх вартості, які були використані у процесі самочинного будівництва, не спростувавши при цьому надані позивачем та досліджені судом докази про спільне придбання спірного майна та висновку будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 22 лютого 2017 року № 855/16-43, який не спростовано відповідачем, орієнтовна вартість таких матеріалів складає 439 691 грн, та досліджені й оцінені судом першої інстанції зазначені докази щодо спільного проживання сторін та придбання спірного майна, які відповідачем також не були спростовані. 
Таким чином, суд першої інстанції належним чином виконав вимоги 
статті 212 ЦПК України 2004 року щодо оцінки доказів і дотримався вимог статті 213 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини справи та правильно вирішив спір.
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 402, 409, 413, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2017 року скасувати.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 08 червня 2017 року залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович