Постанова 
іменем України 
19 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 208/6164/17
провадження № 51- 1469 км19
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,              
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м.  Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №  12017040000000974, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Актюбінськ (Казахстан), яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України 
(далі – КК).
 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 
ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Звільнено ОСОБА_6 від відбування основного і додаткового покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Стягнуто з   ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду 84 215, 21 грн та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.
Стягнуто з   ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.
Стягнуто з   ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду 72 663,39 грн та моральну шкоду в розмірі 900 000грн.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін. 
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона 7  серпня 2017 року об 11 годині 30 хвилин, керуючи належним їй автомобілем марки «HONDA CIVIC», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по крайній правій смузі пр. Аношкіна зі сторони пр. Свободи в напрямку пр. Тараса Шевченка м. Кам`янське, в порушення вимог п. п. 1.3,1.5, 2.3 «б», 10.1 Правил дорожнього руху України, будучи неуважною до дорожньої обстановки та її змін, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру, в районі будинку №  31а перед початком маневру повороту ліворуч не переконалася у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншім учасникам руху, почала виконувати маневр повороту ліворуч на вулицю Медичну, внаслідок чого виїхала на ліву смугу для руху, де сталося зіткнення лівою бічною частиною з мотоциклом «HONDA CB 600F», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався по лівій смузі для руху позаду вказаного автомобіля у попутному з ним напрямку. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «HONDA CB 600F» ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких наступила його смерть.
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи осіб, які її подали 
У касаційній скарзі засуджена, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що судовий розгляд у суді першої інстанції проведений неповно та однобічно, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, судове рішення ґрунтується на матеріалах та доказах, достовірність яких викликає сумнів. Вказує, що на досудовому слідстві з нею, як з учасником ДТП не було проведено ні одної слідчої дії, а сама вона вперше була допитана 23 жовтня 2017  року після вручення повідомлення про підозру, а 30 жовтня 2017 року їй вручено обвинувальний акт, що є порушенням ст. 42 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). Крім того, вважає неналежними доказами: протокол огляду місця події від 25 вересня 2017 року, оскільки він проведений без участі учасників ДТП і понятих та відрізняється від замірів, проведених при огляді місця події від 7 серпня 2017 року, за шириною дороги; слідчий експеримент від 28 вересня 2017 року як такий, що проведений з порушенням норм КПК, виключно на показаннях ОСОБА_11 , які суперечать показанням інших свідків та іншим доказам. Також зазначає, що на досудовому слідстві для з`ясування додаткових питань надавалося клопотання про проведення слідчих дій щодо встановлення реальної картини пригоди, у задоволенні якого було відмовлено, і це порушило її право, передбачене 
ст. 223 КПК. Крім того зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку в частині визнання розміру матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілих не взяв до уваги та не застосував жодного положення норм кримінального, цивільного матеріального та процесуального права, призначив до сплати цивільному відповідачу необґрунтовані, надумані й жодними доказами не підтверджені суми моральної та матеріальної шкоди. Вказує, що ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції при вирішенні цивільного позову не додержана судова практика про обов`язкове у даній категорії кримінальних справ залучення як співвідповідача страхової компанії.
 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу необґрунтованою та просила судові рішення залишити без зміни.
 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
При цьому згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджена вказує на неповноту судового розгляду та не погоджуються із встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами кримінального провадження, що згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Натомість висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин та підтверджений доказами, які досліджено та оцінено за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК.
Цей висновок підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 та даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту з нею від 28 вересня 2017 року, про те, що 7 серпня 2017 року вона йшла по пр. Аношкіна в напрямку по руху автомобіля до Сімейної поліклініки, від пр.  Леніна до пр. Шевченка хлопець їхав на мотоциклі та впав, а потім врізався в автомобіль; мотоцикліст ухилявся від зіткнення з автомобем, при цьому рухався не швидко, а автомобіль рухався зі швидкістю не більше 40 км/год.
Наведені вище показання свідка узгоджуються з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 7 серпня 2017 року зі схемою та фототаблицею до нього, де зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди – перехрестя та пошкодження на транспортних засобах; даними висновку судово-медичного експерта №936-Е від 16 серпня 2017 року, в якому вказано, що виявлені тяжкі тілесні ушкодження у ОСОБА_10 призвели до його смерті; даними висновку судової автотехнічної експертизи від 13 жовтня 2017 року за №6/10.1/983, в якому зазначено, що в умовах місця пригоди водій ОСОБА_10 не мав технічної можливості запобігти зіткненню шляхом екстреного гальмування із зупинкою мотоцикла до місця зіткнення при заданих вихідних даних; а при заданому механізмі пригоди в діях водія ОСОБА_10 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору могли знаходитися в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з даними висновку судово-фототехнічної експертизи від 2 жовтня 2017  року № 6/6.1/940, відповідно до якого за наданим на дослідження відеозаписом «DOWNLOAD 20170607113049 1002 1.аvi» швидкість руху мотоцикла «HONDA CB 600F» перед зіткненням дорівнювала близько 46.0 км/год. А згідно з наданим на дослідження відеозаписом «DOWNLOAD 20170607113049 1002 1.avi», з моменту початку падіння мотоциклу «HONDA CB 600F» під керуванням водія ОСОБА_10 до моменту зіткнення з автомобілем «HONDA CIVIC» під керуванням водія ОСОБА_6 минуло 0,36 с.
Отже, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, суд першої інстанції надав їм належну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку. При цьому дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 286 КК. Зміст вироку відповідає вимогам ст. 374 КПК. 
Твердження засудженої ОСОБА_6 про недопустимість таких доказів, як протокол огляду місця події та висновки експертиз, які ґрунтувались на даних, отриманих з цього протоколу, були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій та визнані безпідставними.
Також колегія судді вважає необґрунтованими доводи засудженої про те, що вищенаведений протокол складений з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суди обґрунтовано визнали висновки експертиз та протокол огляду місця події допустимими, належними і достовірними доказами, оскільки правових підстав для визнання цих висновків недопустимими суди не мали, адже їх було одержано з урахуванням вимог статей 101, 102 , 103, 237, 242, 243 КПК.
Доводи касаційної скарги засудженої ОСОБА_6 про те, що огляд місця дорожньо-транспортної пригоди було проведено без її участі, що на її думку є порушенням вимог закону, не заслуговують на увагу, оскільки чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена обов`язкова участь у вказаній слідчій дії учасників ДТП.
Не заслуговують на увагу і доводи засудженої про порушення вимог ст. 42 КПК, оскільки з нею як з учасником ДТП до проведення її допиту 23 жовтня 2017  року після повідомлення про підозру не вчинялися жодні слідчі дії, а вже 30 жовтня 2017 року їй вручено копію обвинувального акту.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, після проведення автотехнічної експертизи, відповідно до якої встановлено наявність у діях ОСОБА_6 порушення правил дорожнього руху та причинно-наслідкового зв`язку між цими порушеннями і настанням ДТП, 23 жовтня 2017  року їй було оголошено про підозру, а саме досудове розслідування в даному провадженні було проведено в межах строків, передбачених ст. 219 КПК.
До того ж, як убачається з реєстру матеріалів досудового розслідування та наданої розписки, засудженій ОСОБА_6 та захиснику ОСОБА_12 в порядку ст.  290 КПК були відкриті матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12017040000000974, ознайомлення з якими вони завершили саме 30 жовтня 2017 року. 
Крім того, посилання засудженої на невмотивовану відмову суду в задоволенні клопотань сторони захисту про надання органу досудового розслідування доручення провести певні слідчі дії – огляд місця ДТП та призначення повторної відеотехнічної та автотехнічної експертизи не ґрунтуються на матеріалах провадження. 
З наявних матеріалів убачається, що суд розглянув усі клопотання захисника та мотивованою ухвалою, відповідно до положень ст. 350 КПК, відмовив у їх задоволенні, навівши причини, з яких ці клопотання не підлягають задоволенню та зазначивши, що питання, які порушує у своєму клопотанні захисник, вже були предметом дослідження під час досудового розслідування, проведено й отримано результати судової фототехнічної експертизи №6/6.1/940 від 2 жовтня 2017 року, якою було встановлено швидкість мотоциклу під керуванням водія ОСОБА_10 до моменту зіткнення з автомобілем, а висновком автотехнічної експертизи №6/10.1/983 від 13 жовтня 2017 року надані відповіді на всі постановлені у клопотанні питання. 
Сукупність наведених у вироку доказів, яким суд дав правильну оцінку, з якою погодився і суд апеляційної інстанції, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Водночас доводи касаційної скарги засудженої ОСОБА_6 про неправильне вирішення цивільного позову є слушними.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 1 ст. 128 КПК).
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілими було заявлено до ОСОБА_6 із зазначенням 3-ї особи – Страхової компанії «Глобус» і подано у передбаченому ст.  128 КПК порядку до початку судового розгляду. 
При цьому, відповідно до копії полісу №АК/4576619, що міститься у досліджених судом матеріалах кримінального провадження, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 як власника транспортного засобу – автомобіля марки «HONDA CIVIC», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у період вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Страховій компанії «Глобус» з 10 вересня 2016 року по 17 вересня 2017 року.
Відповідно ж до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Причому Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року (справа  № 755/18006/15-ц) дійшла висновку, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. 
А відповідно до пунктів 72, 73 вказаної постанови відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 
Отже, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, не відповідає Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та висновкам Великої Палати Верховного Суду.
Однак місцевий суд, не вирішивши питання про залучення до провадження страхової компанії «Глобус», розглянув цивільний позов потерпілого. При цьому місцевим судом не з`ясовано чи зверталися потерпілі до страхової компанії з вимогою про відшкодування коштів, чи виплачені нею будь-які кошти на їх користь у позасудовий спосіб. 
За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню у цій частині.
Апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , не звернув уваги на допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог КПК, а також у порушення вимог ст. 419 КПК не надав вичерпної відповіді на всі доводи апеляційної скарги в цій частині та безпідставно залишив вирок місцевого суду без змін.
За таких обставин вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підлягають скасуванню з призначенням у цій частині нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. 
А тому касаційна скарга засудженої ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню. 
На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 440–442 КПК України, Суд
 
у х в а л и в:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду 
від 18 січня 2019 року в частині вирішення цивільних позовів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. 
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                          ОСОБА_3