Постанова  
Іменем  України
 
23 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 761/4668/15-ц
провадження № 61-16684св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпек»,
треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Консоль ЛТД», Головне управління юстиції у м. Києві,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду м. Києва                від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А.,                    Саліхова В. В., Прокопчук Н. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2015 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпек» (далі - ТОВ «Гіпек»), треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Консоль ЛТД» (далі - ТОВ фірма «Консоль ЛТД»), Головне управління юстиції                            у м. Києві, про визнання майнових прав на об`єкт нерухомого майна.
 
Позовна заява мотивована тим, що 04 листопада 2006 року між ним та ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» укладено договір про пайову участь у фінансуванні будівництва № 322-1, за умовами якого після закінчення будівництва багатоквартирного житлового будинку по   АДРЕСА_1 йому мала бути виділена у натурі частка пайовика у вигляді двокімнатної квартири на 12 поверсі під будівельним номером НОМЕР_5, загальною проектною площею 76,4 кв. м. 
За умовами вказаного договору він зобов`язувався у якості вкладу внести кошти, що еквівалентно 26 810 дол. США, у гривнях за курсом Національного банку України на момент внесення і, що у редакції додаткової угоди до договору № 322-1, укладеної 26 грудня 2006 року між ним та ТОВ фірмою «Консоль ЛТД», він зобов`язався в якості вкладу внести кошти у розмірі 135 391 грн. 
Згідно з умовами договору № 322-1 запланований строк закінчення будівництва - І квартал 2007 року, кошти у розмірі 135 391 грн ним були сплачені 26 грудня 2006 року, що підтверджено довідкою, виданою ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» на його ім`я. 
ОСОБА_1 вважав, що після сплати ним коштів ТОВ фірма «Консоль ЛТД» згідно з умовами договору втратило право розпоряджатися часткою пайовика. Крім того, 13 листопада 2013 року між ним та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» укладено додаткову угоду до договору № 322-1, за умовами якої змінилася площа квартири, назва об`єкту та термін завершення будівництва. 
20 лютого 2014 року між ним та ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» складено акт приймання-передавання, за яким останнє передало, а він прийняв двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (1 черга будівництва, 4-й секційний будинок). Сертифікат відповідності закінченого будівництвом об`єкта було видано               03 грудня 2013 року і відповідним розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації новозбудованому житлово-громадському комплексу було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1. 
У січні 2015 року він звернувся до реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про реєстрацію за ним права власності на вказану квартиру, проте державним реєстратором було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви у зв`язку з тим, що ним не подано у паперовій формі оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень і їх копії, засвідчені в установленому законом порядку. Оскільки надати документи, які вимагає реєстраційна служба, він позбавлений можливості, а ТОВ фірма «Консоль ЛТД» у зв`язку із подією в Автономній Республіці Крим припинила повністю свою діяльність на материковій частині України, ТОВ «Гіпек» взмозі надати документи, які вимагає реєстраційна служба, проте відмовляється їх надати, оскільки не визнає його майнові права на квартиру.
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 просив суд визнати за ним майнові права на об`єкт нерухомого майна - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року у складі судді Гуменюк А. І. позов  ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за   ОСОБА_1 майнові права на об`єкт нерухомого майна - двокімнатну квартиру НОМЕР_5 , загальною площею 82,8 кв. м, що розташована на 12 поверсі житлово-громадського комплексу (1 черга будівництва, АДРЕСА_4 .
Стягнуто з ТОВ «Гіпек» на користь  ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 3 654 грн.
 
Задовольняючи позов  ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив із того, що права позивача не визнаються ТОВ «Гіпек» і він позбавлений можливості отримати житло, яке перебуває в його власності, за яке він повністю виплатив грошові кошти.    
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ фірми «Консоль ЛТД» в особі арбітражного керуючого               Венської О. О. задоволено.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , виходив із того, що будь-яких договірних відносин між ОСОБА_1 і ТОВ «Гіпек» щодо спірної квартири не існує. Правовідносини, які склалися щодо предмету інвестування, виникли між  ОСОБА_1 і ТОВ фірмою «Консоль ЛТД»,         а ТОВ «Гіпек» у спірних правовідносинах не є належним відповідачем.  Проте ТОВ фірму «Консоль ЛТД»  не залучено до участі в справі як відповідача, позовні вимоги до товариства не пред`явлені.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У травні 2017 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_4. , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу                                    № 761/4668/15-ц з Шевченківського районного суду м. Києва.
 
У липні 2017 року справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У квітні 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.
 
У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що на момент розгляду спору між позивачем та TOB фірма «Консоль ЛТД» зобов`язання, що виникли на підставі договору про пайову участь у фінансуванні будівництва № 322-1, були припинені у силу норм статей 598, 599 ЦК України, тобто не існували. Тому висновок апеляційного суду про те, що за позовом має відповідати TOB фірма «Консоль ЛТД» лише з тих підстав, що саме останнє є стороною договору №322-1 є помилковим.
При цьому рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року не змінює та не припиняє будь-яких прав TOB фірма «Консоль ЛТД», а також не створює останньому жодних зобов`язань.
Жодних правових підстав (норм матеріального права), які спростовують викладений у рішенні суду першої інстанції висновок про належність об`єкту інвестування саме позивачу ні в апеляційній скарзі, ні в рішенні суду апеляційної інстанції не наведено.
Крім того, у судовому засіданні 30 березня 2017 року представником позивача наголошувалось на відсутності належних доказів наявності повноважень заявника та його представника, суду було надано інформацію з офіційного сайту Міністерства юстиції України про відомості з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, згідно з якою станом на 30 березня 2017 року керівником та єдиним підписантом TOB фірма «Консоль ЛТД» є ОСОБА_3 , тому апеляційним судом неправомірно відкрито провадження за апеляційною скаргою TOB фірма «Консоль ЛТД» та допущено до участі у справі особу без підтвердження повноважень. 
 
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу 
 
У листопаді 2019 року TOB фірма «Консоль ЛТД» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржуване судове рішення є законними і обґрунтованими, апеляційний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку доказам, наданим сторонами. 
Також зазначило, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України 2004 року. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня                 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
24 жовтня 2001 року між спільним українсько-хорватським підприємством «Гіпек» та ТОВ фірмою «Консоль ЛТД»  укладено договір спільної діяльності по будівництву житлово-громадського комплексу по АДРЕСА_1 (а. с. 43-49).
 
06 листопада 2005 року між ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» та                       ОСОБА_1 укладено договір про пайову участь у фінансуванні будівництва № 322-1, предметом якого є будівництво багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , введення його в експлуатацію.
 
Згідно з пунктом 3.1. договору № 322-1 пайщик зобов`язується в якості свого вкладу внести кошти в сумі, еквівалентній 26 810 дол. США у гривнях по офіційному курсу Національного банку України на момент внесення.
Відповідно до  додаткової угоди до договору № 322-1, укладеної 25 грудня                  2006 року між ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» та позивачем, підпункт 3.1. договору змінено та визначено, що пайщик зобов`язується в якості свого вкладу за даним договором внести кошти в сумі 135 391 грн до 30 грудня 2006 року.
Крім того, згідно з додатковою угодою до договору № 322-1, укладеною                 13 листопада 2013 року між ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» та позивачем, внесено зміни до підпунктів 1.1., 1.2., 1.3. пункту 1 та до підпункту 3.2. пункту 2 та виключено підпункт 3.4 договору, зокрема, змінено площу квартири, назву об`єкту та термін завершення будівництва. 
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 14/12                          від 26 грудня 2006 року на підставі договору № 322-1 від  ОСОБА_1 прийнято 135 390,50 грн (а. с. 27).
Згідно з довідкою про повне інвестування договору № 322-1, виданою                      04 листопада 2006 року ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» на ім`я ОСОБА_1 , останній здійснив повну оплату пайового внеску у розмірі, еквівалентному 26 810 дол. США, що складає 135 390 грн, ТОВ фірма «Консоль ЛТД» фінансових претензій до ОСОБА_1 не має.
            
03 грудня 2013 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України видала ТОВ «Гіпек» сертифікат відповідності закінченого будівництвом об`єкта - житлового-громадського комплексу по АДРЕСА_1 (1 черга будівництва, 4-х секційний будинок) - проектній документації та підтвердила готовність його до експлуатації.
Відповідно до акта приймання-передавання громадського комплексу по                  АДРЕСА_1 ТОВ фірма «Консоль ЛТД» виконала свої договірні зобов`язання і передала                  ОСОБА_1 двокімнатну квартиру НОМЕР_5 на 12-му поверсі , загальною площею 82,8 кв. м , житловою площею 36,5 кв . м (а. с . 29 ).
Крім того, на вказану квартиру ТОВ фірма «Консоль ЛТД» виготовила технічний паспорт станом на 15 лютого 2014 року.
 
Згідно з витягом з переліку інвесторів, за кошти яких побудовано житлово-громадський комплекс по АДРЕСА_1 , І черга будівництва, посвідченого ТОВ «Гіпек»,                 ОСОБА_1 є інвестором, за кошти якого побудовано житлово-громадський комплекс по АДРЕСА_1 (а. с. 33).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_4. ,  підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються Законом України від 18 вересня 1991 року № 1560-XII «Про інвестиційну діяльність».
 
Відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів.
 
Згідно зі статею 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь яке майно, а також майнові права.
Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами.
 
Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
 
За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
 
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
 
Суди встановили, що ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання за договором, сплатив пайові внески у визначеній у договорі сумі, у зв`язку із чим за умовами договору набув майнових прав щодо об`єкта нерухомості, зокрема права на отримання в подальшому у власність спірної квартири.
ТОВ фірма «Консоль ЛТД» як свій вклад за договором пайової участі у будівництві прийняло на себе зобов`язання завершити будівництво будинку з подальшим виділенням пайовику його частки в натурі.
Вказаним договором також установлювалися строки виконання сторонами своїх договірних зобов`язань.
 
Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
За правилом статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
 
Відповідно до статті 530 ЦК України,якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
 
Отже, висновки судів про те, щодо завершення будівництва об`єкта нерухомості та введення його в експлуатацію позивачу як інвестору належать майнові права на цей об`єкт, є правильними.
 
Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 761/28769/13-ц (провадження № 14-461цс19).
 
У статті 876 ЦК України передбачено, що власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Гіпек» в укладеному з ТОВ фірма «Консоль ЛТД» договорі від 24 жовтня 2001 року значиться замовником будівництва, оскільки є користувачем земельної ділянки на підставі укладено згідно на виконання рішення Київської міської ради договору оренди земельної ділянки.
Також за цим договором ТОВ фірма «Консоль ЛТД» отримало право залучати кошти юридичних та фізичних осіб для інвестування будівництва, тобто отримало частину повноважень замовника будівництва.
ТОВ «Гіпек» визнало, що позивач виконав умови договору, укладеного з ТОВ фірма «Консоль ЛТД». 
Відповідно до статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Аналогічне положення міститься у статті 2 ЦПК України, згідно з частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України 2004 року та стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.
Як зазначено у статті 15 ЦПК України 2004 року суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). 
Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  закріплено право на справедливий суд.
З огляду на положення частини першої статті 9 Конституції України і статті 10 ЦПК України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод застосовується судами України як частина національного законодавства.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».
У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод об`єктами права власності можуть бути у тому числі «правомірні очікування» та «майнові права».
Оскільки позивач виконав у повному обсязі свої зобов`язання щодо оплати об`єктів інвестування, проте ТОВ «Гіпек» заперечує і не визнає його майнових прав на ці об`єкти, та враховуючи, що житлово-громадський комплекс по АДРЕСА_1 закінчений будівництвом і введений в експлуатацію, визнання за позивачем майнових прав на проінвестовані квартиру є належним способом захисту його прав.
До таких самих висновків у побідних справах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10028/15-ц (провадження № 14-27цс19), Верховний Суд у постановах: від 12 червня 2019 року у справі № 761/8534/15-ц (провадження № 61-21527св18), від 07 серпня 2019 року у справі № 761/8351/15-ц (провадження               № 61-22939св18).
 
Суд апеляційної інстанції, мотивуючи рішення про відмову у позові відсутністю договірних взаємовідносин між ТОВ «Гіпек» і ОСОБА_1 , неправильно застосував до спірних правовідносин положення статей 331, 526, 527, 876 ЦК України та не врахував наявність у ТОВ «Гіпек» статусу замовника будівництва житлово-громадського комплексу по                                       АДРЕСА_1 та дійшов помилкового висновку про відмову у позові.  
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, правильно виходив із того, що ТОВ «Гіпек», яке є замовником будівництва житлово-громадського комплексу і не визнає майнових прав позивача щодо отримання у власність квартири, є належним відповідачем у цій справі, права ОСОБА_1 на отримання у власність проінвестованого ним нерухомого майна порушені і підлягають захисту шляхом визнання майнових прав на зазначене майно.  
За обставинами цієї справи, враховуючі усі наведені вище принципи, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону.
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.
 
Щодо судових витрат 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Ураховуючи скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, беручи до уваги вимоги статті 141 ЦПК України, з ТОВ «Гіпек» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 4 384,8 гривень. 
Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 рокускасувати,рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року залишити в силі.
 
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпек» на користь  ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 4 384,80 грн (чотири тисячі триста вісімдесят чотири грн 80 коп.).
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                               Б. І. Гулько
Г. В. Кривцова
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк