ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року 
м. Київ
Справа №  904/5631/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С.,  Сухового В.Г., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Криворізької міської ради
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09 вересня 2019 року (головуючий - Білецька Л.М., судді - Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.) та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року (суддя Петренко Н.Е.) у справі
за позовом Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"
до Криворізької міської ради
про внесення змін до договору оренди земельної ділянки
(у судовому засіданні взяв участь представник Позивача - Чобанюк Т.М.)
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Підстави виникнення спору
1.          Сторонами цього спору є Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі також - "ПАТ "ПГЗК" та/або "Позивач") та Криворізька міська рада (далі також - "Рада" та/або "Відповідач").  
2.          Позивач на підставі Договору оренди орендує у Відповідача земельну ділянку для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин. 
3.          Внаслідок внесення змін до Податкового кодексу України, з 01.01.2018 для гірничодобувних підприємств, яким ПАТ "ПГЗК" являється, законодавцем було встановлено пільгу зі сплати орендної плати за земельні ділянки, що орендуються у розмірі 25    % податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 Податкового кодексу України.
4.          Задля приведення передбаченого Договором розміру орендної плати у відповідність до вказаних змін, ПАТ "ПГЗК" звернулося до Ради з відповідною пропозицією, однак відповіді на неї так і не отримало.
5.          Оскільки у позасудовому порядку внести зміни у Договір в частині розміру орендної плати не вдалося, ПАТ "ПГЗК" звернулося до господарського суду з позовом у якому просить внести такі зміни примусово, водночас Рада проти змін заперечує, так як вважає, що встановлена законодавцем пільга на Позивача не поширюється.
6.          Таким чином, саме правомірність внесення змін у Договір оренди в частині визначення порядку нарахування та розміру орендної плати і є предметом розгляду цього судового провадження.     
Хронологія подій та обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
7.          Між Криворізькою міською радою (орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", яке перейменовано у Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", (орендар) 07.02.2012 укладено Договір №    121100004001057 оренди земельної ділянки (Договір) відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення міської ради від 29.12.2011 № 874 надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення кар`єру, Правобережного відвалу, дільниці зв`язку, механічної майстерні рудоуправління, яка знаходиться в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу. 
     (1)          Договір зареєстрований в Управлінні Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 02.03.2012 за № 121100004001057. 
     (2)          В оренду передана земельна ділянка площею 968,9897 га (пункт 2 Договору).
     (3)          Кадастровий номер земельної ділянки: 1211000000:05:012:0005 (пункт 4 Договору).
     (4)          Відповідно до пункту 6 Договору його укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар, у разі належного виконання обов`язків відповідно до умов договору, має переважно право на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар зобов`язаний повідомити орендодавця про намір поновити договір оренди земельної ділянки за два місяця (але не пізніше ніж за місяць) до спливу строку договору оренди, додавши до листа-повідомлення проект додаткової угоди. Поновлення договору здійснюється на підставі ухваленого орендодавцем відповідного рішення. 
     (5)          Пунктом 7 Договору, з урахуванням Додаткової угоди від 02.10.2014, сторони погодили, що річна орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у трикратному розмірі земельного податку, що встановлений Податковим кодексом України, з урахуванням рішення Криворізької міської ради від 26.06.2013 № 2088 "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу". Плата вноситься орендарем на рахунок № 33218812700023 управління Державної казначейської служби України в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у банку ГУДКСУ Дніпропетровській області м. Дніпропетровськ, МФО 805012, код ЄДРПОУ 38031632. 
     (6)          Пунктом 9 Договору встановлено, що орендна плата вноситься щомісячно протягом 30-ти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця. За неповний календарний місяць орендна плата сплачується за дні фактичного користування земельною ділянкою. Строки платежу не є сталими і можуть змінюватися відповідно до вимог чинного законодавства України. 
     (7)          Відповідно до пункту 12 Договору розмір та сума орендної плати переглядається без внесення змін до цього договору у разі:
- зміни умов господарювання, передбачених договором; 
- зміни (збільшення або зменшення за рішенням міської ради) розмірів річної орендної плати за землю, базової вартості 1 кв. м земель міста, розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; 
- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами; 
- в інших випадках, передбачених законодавством та цим договором. 
8.           01.01.2018 набув чинності Закон України від 07.12.2017 № 2245-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році". 
9.          Пунктом 50 вказаного Закону № 2245-VІІІ, статтю 284 Податкового кодексу України доповнено пунктом 284.4 такого змісту: "284.4. Плата за землю за земельні ділянки, надані для залізниць у межах смуг відведення, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу". 
10.          Разом із цим, рішенням Криворізької міської ради № 2816 від 27.06.2018 "Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі сплати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста Кривого Рогу у 2019 році" встановлено ставки земельного податку та розмір орендної плати за землю у 2019 році. 
11.          Даним рішенням передбачено, що ставки земельного податку та розмір орендної плати за землю для земель промисловості з встановленим цільовим призначенням 11.01 (добувна промисловість) код розділу КВЕД 07, 09 для юридичних осіб на 2019 рік встановлена на рівні 2,500% від нормативної грошової оцінки земель міста. 
12.          Для приведення розміру орендної плати у відповідність до вимог чинного законодавства та укладення відповідної додаткової угоди до Договору оренди, Позивач підготував проект додаткової угоди № 2 
13.          У запропонованій редакції додаткової угоди до договору оренди зазначалось про необхідність внесення змін до договору в частині розрахунку річної орендної плати, а саме вона передбачала: 
     (1)          доповнити Договір пунктом 4.1 та викласти його в наступній редакції: "4.1. нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 3 414 605 073,26 грн. станом на 01.01.2018";
     (2)          внести зміни до пункту 7 розділу "Орендна плата" Договору, виклавши його в наступній редакції: "7. Починаючи з 01.01.2019 річна оренда плата за земельну ділянку вноситься "Орендарем" в розмірі 21 341 281,71 грн. (двадцять один мільйон триста сорок одна тисяча двісті вісімдесят одна грн. 71 коп.) виключно у грошовій формі. Обчислення розміру орендної плати починаючи з 01.01.2019 здійснюється на підставі пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до пункту 274.1. статті 274, пункту 288.5.1. статті 288 Податкового кодексу України та Рішення Криворізької міської ради "Про встановлення ставок земельного податку, розміру орендної плати, пільг зі сплати за землю та затвердження Регламенту оподаткування земельних ділянок на території міста Кривого Рогу у 2019 році" від 27.06.2018 № 2816, відповідно до розрахунку, наведеного у додатку № 1 до цієї угоди, який є її невід`ємною частиною". 
Узагальнене обґрунтування позовних вимог
14.          Зазначена додаткова угода була надіслана на адресу Відповідача супровідним листом від 08.11.2018, однак станом на 07.12.2018 відповідь або підписаний примірник додаткової угоди від Криворізької міської ради ПАТ "ПГЗК" не отримав, у зв`язку із чим останній і звернувся до господарського суду з даним позовом про визнання спірної додаткової угоди укладеною в судовому порядку.
15.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у запропонованій редакції додаткової угоди до договору оренди зазначалось про необхідність внесення змін до договору в частині розрахунку річної плати, що відповідає змінам до податкового законодавства України. Позивач, як підприємство, що використовує орендовану земельну ділянку для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин має право на пільги зі сплати орендної плати (як форми плати за землю) у розмірі 25% податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 Податкового кодексу України. Позивач стверджував, що Відповідач своїми діями (у вигляді не підписання запропонованої позивачем редакції додаткової угоди до Договору оренди) намагався уникнути належного виконання умов укладеного Договору в частині необхідності зміни розміру орендної плати за земельну ділянку у разі зміни розмірів земельного податку, що в свою чергу призводить до безпідставних та значних фінансових втрат Позивача.
Узагальнений зміст та мотиви судових рішень 
16.          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.06.2019, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2019 року позовні вимоги ПАТ "ПГЗК" задоволено в повному обсязі.
17.          Визнано укладеною додаткову угоду № 2 до Договору № 121100004001057 оренди земельної ділянки від 07.02.2012 між Публічним акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" та Криворізькою міською радою у запропонованій Позивачем редакції.
18.          Приймаючи вказані рішення суди мотивували їх наступним чином.
     (1)          Запроваджений Законом № 2245-VІІІ механізм забезпечення збалансованості державного бюджету, передбачає досягнення його мети саме за рахунок перерозподілу надходжень між бюджетами різних рівнів, зокрема, шляхом збільшення рентної плати за користування надрами (загальнодержавний податок), з одночасним, відповідним зменшенням плати за земельні ділянки, надані для видобутку корисних копалин (місцевий податок), при цьому, земельні ділянки, на яких здійснюється видобуток корисних копалин, можуть перебувати як власності, так і в орендному користування відповідних гірничодобувних підприємств, а тому дійсний зміст Закону № 2245-VІІІ, передбачає застосування норми п. 284.4. ст. 284 Податкового кодексу України до відносин із плати за землю, що справляється як у формі земельного податку, так і у формі орендної плати за землю. 
     (2)          Зважаючи на те, що Договором та Законом передбачена можливість зміни розміру орендної плати, при тому, що плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, запроваджені Законом зміни (зменшення розміру такої плати), є підставою для внесенні відповідних змін до договорів оренди землі.
     (3)          Таким чином, враховуючи також відсутність заперечень Відповідача щодо інших умов спірного правочину, суди дійшли висновку, що вимоги щодо визнання укладеною додаткової угоди до Договору оренди землі в запропонованій Позивачем редакції є такими, що підлягають задоволенню.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
19.          Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, Криворізька міська рада звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою у якій просить постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2019 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.06.2019 у даній справі скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи, що містяться в касаційній скарзі Відповідача
20.          Умови, запропоновані Позивачем у додатковій угоді про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки, є неприйнятними для Відповідача, оскільки не узгоджуються з Рішенням Криворізької міської ради від 27.06.2018 № 2816, суперечать вимогам законодавства й принципу свободи договору та порушують інтереси територіальної громади міста Кривого Рогу в частині недоотримання коштів до місцевого бюджету від сплати орендної плати. На думку Криворізької міської ради, судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки обставинам, котрі підтверджують протиправність вимог Позивача про внесення змін до укладеного між сторонами Договору оренди земельної ділянки в частині розрахунку орендної плати, що призвело до неправильного вирішення існуючого спору між сторонами.
21.          Суди, внаслідок неправильно застосування правових норм,  не врахували, що Позивач не є постійним землекористувачем спірної земельної ділянки комунальної власності, а є її орендарем, тобто платником плати за землю у формі орендної плати, а не у формі земельного податку, а тому на нього не розповсюджуються положення пункту 284.4. статті 284 ПК України, які встановлені для платників земельного податку. 
22.          Судами попередніх інстанцій зроблено помилковий висновок про те, що орендована земельна ділянка була надана Позивачу для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, оскільки згідно з умовами Договору спірна земельна ділянка була надана для розміщення кар`єру, Правобережного відвалу, дільниці зв`язку, механічної майстерні рудоуправління, що є відмінним від виду використання земельних ділянок, передбаченого п. 284.4 ст. 284 ПК України. 
23.          В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують використання спірної земельної ділянки саме для використання корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин на всій орендованій ділянці.
24.          Місцевий господарський суд зазначаючи про начебто перерозподіл надходжень між бюджетами, жодним чином не встановив обставину дійсного існування вказаного ним перерозподілу.
25.          При вирішенні цієї справи надважливим є дотримання справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту прав окремої особи, як про це зазначено у рішенні ЄСПЛ від 25.03.1999 у справі "Ятрідіс проти Греції". Однак вказане також залишилося поза увагою судів.
26.           Крім цього, прийняті у даній справі рішення є невмотивованими, що суперечить практиці рішенням ЄСПЛ у справах "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України", "Суомінен проти Фінляндії", "Хаджинастасиу проти Греції".
Узагальнені доводи, що містяться у відзиві Позивача
27.          Плата за земельну ділянку державної та комунальної форм власності є регульованою ціною, а Договором та законом передбачено можливість зміни  розміру такої плати, а тому запроваджені Законом № 2245-VIII зміни, є підставою для внесення відповідних змін в Договір. 
28.          Орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, а іншого - є однією з форм плати за землю, як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком. За таких обставин, застосування пільги, що передбачена Законом № 2245-VIII до правовідносин між сторонами даного спору є абсолютно правомірним.
29.          Рішення судів попередніх інстанцій є законними і обґрунтованими, а тому і підстав для їх зміни чи скасування не має.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій 
30.          Верховний Суд виходить з того, що основними спірними питаннями у даній справі є: 
     (1)          Чи  поширюється дія положення п. 284.4 ст. 284 ПК України на орендарів земель комунальної власності?
     (2)          Чи належить орендована Позивачем земельна ділянка до земель, на які поширюється дія положення п. 284.4 ст. 284 ПК України?
31.          Суди попередніх інстанцій, хоча і не формулювали зазначені питання саме таким чином, проте однаково ствердно на них відповіли.
32.          Верховний Суд з такими відповідями погоджується, а доводи касаційної скарги вважає необґрунтованими з огляду на таке.
33.          Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
34.          Згідно з положеннями ст. 15 вказаного Закону орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди.
35.          Статтею 30 цього ж Закону передбачено, що зміна умов договору оренди здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розглядається в судовому порядку. 
36.          Стаття 284 Податкового кодексу України регулює особливості оподаткування платою за землю. 
37.          Поняття "плати за землю" наведено у п.п. 147 п. 14.1 ст. 14 ПК України, відповідно до якої платою за землю є обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. 
38.          Тобто, поняття плати за землю має подвійну правову природу, оскільки з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку на рівні із земельним податком.
39.          Законом України від 07.12.2017 № 2245-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" ст. 284 ПК України доповнено п. 284.4, яким встановлено, що плата за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.
40.          Таким чином, положення п. 284.4 ст. 284 ПК України встановлюють розмір плати за землю відповідної категорії в тому числі і у вигляді орендної плати, що має наслідком внесення відповідних змін у договірні відносини сторін щодо оренди земельних ділянок визначених категорій. 
41.          При цьому, імперативні приписи ПК України мають пріоритет в частині визначення розміру орендної плати. 
42.          Отже, з 01.01.2018 для гірничодобувних підприємств для видобування корисних копалин і розробки родовищ корисних копалин установлено спеціальну ставку плати за землю.
43.          Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає безпідставними доводи скаржника, що дія положення п. 284.4 ст. 284 ПК України не поширюється на орендарів земель комунальної власності, а висновки ж судів у цій частині вважає такими, що повністю відповідають правильному правозастосуванню. 
44.          Відповідно до ст. 1 Гірничого закону України, гірниче підприємство - це цілісний технічно та організаційно відокремлений майновий комплекс засобів і ресурсів для видобутку корисних копалин, будівництва та експлуатації об`єктів із застосуванням гірничих технологій (шахти, рудники, копальні, кар`єри, розрізи, збагачувальні фабрики тощо).
45.          Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що його дія поширюється на правовідносини у сфері діяльності гірничих підприємств, установ, організацій, гірничих об`єктів (далі - гірничі підприємства), що займаються розвідкою, розробкою, видобутком та переробкою корисних копалин і веденням гірничих робіт, будівництвом, ліквідацією або консервацією гірничих підприємств, науково-дослідною роботою, ліквідацією аварій у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, незалежно від їх форми власності та підпорядкування, а також підприємства, установи, організації, громадян України, іноземних юридичних та фізичних осіб, осіб без громадянства.
46.          У статті 12 цього Закону зазначено, що місця розташування гірничих підприємств визначаються до початку проектних робіт цих підприємств. 
47.          Відведення землі під розташування гірничого підприємства проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, а надання гірничого  відводу - Кодексом України про надра.
48.          Відповідно до ст. 17 Кодексу України про надра, гірничим відводом є частина надр, надана користувачам для промислової розробки родовищ корисних копалин та цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин. Користування надрами за межами гірничого відводу забороняється.
49.          Згідно зі ст. 14 вказаного Кодексу, надра надаються у користування для: геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення; видобування корисних копалин; будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод; створення геологічних територій та об`єктів, що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам`ятки природи, лікувальні, оздоровчі заклади та ін.); виконання робіт (здійснення діяльності), передбачених угодою про розподіл продукції; задоволення інших потреб.
50.          Відповідно до ч. 1 ст. 50 Кодексу, у проектах будівництва гірничодобувних об`єктів повинні передбачатися: 1) розташування наземних і підземних споруд, що забезпечує найбільш раціональне та ефективне використання запасів корисних копалин; 2) способи проведення розкривних робіт, системи розробки родовищ корисних копалин і технічні схеми переробки (підготовки) мінеральної сировини, що забезпечують найбільш повне, комплексне та економічно доцільне вилучення з надр запасів корисних копалин, а також використання наявних у них компонентів; 3) раціональне використання розкривних порід при розробці родовищ корисних копалин; 4) складування, збереження та визначення порядку обліку корисних копалин, які тимчасово не використовуються, а також відходів виробництва, що містять корисні компоненти; 5) геологічне вивчення надр, що розкриваються в процесі будівництва та експлуатації гірничодобувних об`єктів, та складання геологічної і маркшейдерської документації; 6) рекультивація порушених земель, максимальне збереження грунтового покриву; 7) заходи, що гарантують безпеку людей, майна і навколишнього природного середовища. 
51.          З наведеного випливає, що гірничодобувне підприємство має включати в себе комплекс засобів і ресурсів, які б забезпечували виконання зазначених вимог законодавства. Саме комплекс таких засобів дозволяє здійснювати видобуток корисних копалин.
52.          Відповідно до статті 1 Гірничого закону України кар`єром є гірниче підприємство, що добуває рудні та нерудні корисні копалини відкритим способом.
53.          Згідно з п.п.2.8., 2.9. "Положення про проектування внутрішнього відвалоутворення та складування відходів виробництва в залізорудних і флюсових кар`єрах", затвердженого наказом Міністерства промислової політики № 412 від 17.08.2004, відвал це гірничо-технічна споруда, яка призначена для тимчасового або постійного розміщення розкривних порід, некондиційної мінеральної сировини. Розкривні породи - гірничі породи, які покривають корисні копалини і повинні бути видалені при відкритих гірничих роботах для забезпечення видобутку корисних копалин. 
54.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, земельна ділянка згідно Договору оренди надавалася саме для розміщення кар`єру, Правобережного відвалу, дільниці зв`язку, механічної майстерні рудоуправління, а основною діяльністю Позивача є добування залізної руди (код КВЕД 07.10).
55.          Судами досліджено надані Позивачу Спеціальний дозвіл на користування надрами та Акт про надання гірничого відводу, тобто документи якими підтверджується використання спірної земельної ділянки саме для  видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин.
56.          Фактів, які спростовують використання спірної земельної ділянки з іншою метою, ніж за цільовим призначенням, судами не встановлено, а доказів на підтвердження протилежного Відповідачем судам не надано.
57.          Отже, враховуючи обставини даної справи та наведені вище норми права, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" є гірничодобувним підприємством, використовує земельну ділянку саме для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин і має право на визначення розміру орендної плати відповідно до п. 284.4 ст. 284 Податкового кодексу України, а тому наявні усі підстави для внесення відповідних змін в умови укладеного між сторонами Договору оренди землі з огляду на імперативність приписів вказаного Кодексу.
58.          Суд вважає за необхідне також зазначити, що аналогічні правові позиції вже було неодноразово викладено в постановах Верховного Суду, а саме: від 10.04.2019 у справі № 904/3714/18, від 29.05.2019 у справі № 904/3719/18, від 29.05.2019 у справі № 904/3711/18, від 13.06.2019 у справі №    904/3715/18, від 16.07.2019 у справі № 604/3720/18, від 08.08.2019 у справі № 904/3706/18, від 15.08.2019 у справі № 904/3721/18, від 15.08.2019 у справі № 904/3710/18, від 15.08.2019 у справі № 904/3717/18, від 22.08.2019 у справі № 904/3708/18, від 27.08.2019 у справі № 904/3718/18, від 10.09.2019 у справі № 904/3709/18, від 11.09.2019 у справі №    904/5638/18, від 18.09.2019 у справі № 904/5632/18, від 24.09.2019 у справі № 904/5636/18, від 15.10.2019 у справі № 904/5630/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5639/18, від 24.10.2019 у справі № 904/5637/18, від 29.10.2019 у справі № 904/5628/18, від 19.11.2019 у справі № 904/5653/18,  які розглядалися з аналогічних предмету та підстав за участю даного Відповідача.
59.          Довід скаржника про те, що суд першої інстанції, зазначаючи в оскаржуваному рішенні про перерозподіл надходжень між бюджетами, не встановив обставину дійсного існування вказаного ним перерозподілу є обґрунтованим, оскільки питання перерозподілу надходження між бюджетами взагалі не є предметом судового розгляду, проте це не спростовує інших обґрунтованих доводів суду першої інстанції щодо справедливості і законності вимог Позивача.
60.          Посилання скаржника на висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях у справах "Ятрідіс проти Греції" від 25.03.1999, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 є недоречним, оскільки ці висновки стосуються сумісності заходу втручання, зокрема держави, у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Так, у першій справі заявник звернувся до ЄСПЛ, вважаючи, що відмова органів державної влади повернути йому приміщення кінотеатру порушує право цієї особи на мирне володіння майном, а у другій справі заявник звернувся до ЄСПЛ, посилаючись на те, що в результаті скасування остаточного та обов`язкового рішення суду, винесеного на користь цієї особи, порушено право заявника на мирне володіння майном.
61.          Безпідставними є твердження скаржника (із посиланням на рішення ЄСПЛ у справах "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України", Суомінен проти Фінляндії", "Хаджинастасиу проти Греції") про необґрунтованість оскаржуваних судових рішень, оскільки із їх змісту вбачаються підстави, мотиви та обґрунтування, із яких виходили суди, задовольняючи позов.
62.          При цьому слід зазначити, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
63.          Статтею 300 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
64.          Переглядаючи, в межах своїх повноважень, судові рішення у даній справі, Верховним Судом не встановлено будь-яких порушень балансу прийняття доводів сторін. 
65.          Суд вважає, що в цілому подана касаційна скарга фактично зводиться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями, є проханням про повторний перегляд матеріалів справи, переоцінку доказів та встановлених судами обставин, однак це виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення додаткового апеляційного перегляду.
66.          Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
67.          Відповідно до положень статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
68.          Під час касаційного розгляду Верховним Судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права. Оскаржувані судові рішення прийнято за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи відміни, за мотивів наведених у касаційній скарзі, судова колегія Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, не вбачає.
69.          Судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Криворізької міської ради залишити без задоволення.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09 вересня 2019 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року у справі № 904/5631/18 залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              Міщенко І.С.

Судді                                                                                                       Берднік І.С.

                                                                                                                   Суховий В.Г.