Постанова
Іменем України
 
02 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 465/4954/16-ц
провадження № 61-28328св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,        Кузнєцова В. О.,
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач -Кредитна спілка «Християнська злагода»,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року у складі суддіВанівського Ю. М. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М., усправі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Християнська злагода», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання договору про надання кредиту та договору іпотеки припиненими 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог
У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Кредитної спілки «Християнська злагода», в якому просила визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними, поновити строк позовної давності, визнати кредитний договір           від 07 травня 2007 року № 175/07 і договір іпотеки від 08 липня 2007 року припиненими.
Позовні вимог мотивовані тим, що 07 травня 2007 року між Кредитною спілкою«Християнська злагода» і позивачем укладено кредитний договір № 175/07, відповідно до умов якого відповідач мав надати позивачу споживчий кредит у розмірі 1 515 000,00 грн., що є еквівалентним 300 000 доларів США, строком на 36 місяців по 07 травня 2010 року зі сплатою 48 % річних. У забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору від 07 травня 2007 року укладено договір іпотеки від 08 травня 2007 року між відповідачем як іпокодержателем і позивачем як іпотекодавцем, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г. І. Інших кредитних договорів та договорів іпотеки з Кредитною спілкою «Християнська злагода» позивач не укладала. Передбачені кредитним договором зобов`язання щодо надання їй грошових коштів у розмірі 1 515 000,00 грн. Кредитною спілкою «Християнська злагода» не виконані, графік повернення платежів, які кредитна спілка також зобов`язалася надати позивачу, не наданий, підстави для відмови у наданні кредиту, передбачені у кредитному договорі, відсутні. Такими діями відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором, безпідставно відмовившись в односторонньому порядку від виконання зобов`язань, а строк кредитного договору закінчився 07 травня 2010 року, тому існують підстави для визнання кредитного договору від 07 травня 2007 року № 175/07 припиненим. Договір іпотеки від 08 травня 2007 року, укладений між кредитною спілкою «Християнська злагода» та позивачем, є припиненим у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, на забезпечення якого укладений договір іпотеки. 
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Християнська злагода», про визнання договору про надання кредиту та договору іпотеки припиненими відмовлено, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19 серпня 2016 року шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , скасовано.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року у справі запозовом Кредитної спілки «Християнська злагода», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення коштів задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та               ОСОБА_7 на користь Кредитної спілки «Християнська злагода» 439 635,84 грн за кредитними договорами від 04 травня 2007 року №173/07 та від 07 травня           2007 року №173/07, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на користь Кредитної спілки «Християнська злагода» 439 635,84 грн за кредитним договором від 19 березня 2007 року №112/07, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 130 482,00 грн, на користь ОСОБА_2                 46 388,00 грн, на користь ОСОБА_4 166 830 грн, на користь                        ОСОБА_6 400 000,00 грн гривень шляхом звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру      АДРЕСА_1 з коморою у підвалі під літ. ХСІV площею 2,6 кв. м. Вказаним рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року встановлено, що в ОСОБА_1 наявний обов`язок повернути Кредитній спілці «Християнська злагода» 1 183 335,84 грн. Зобов`язання за кредитним договором від 07 травня 2007 року №175/07 та за договором іпотеки від 08 травня 2007 року не припинені. Договір іпотеки є чинними та діє до повного виконання зобов`язання іпотекодавцем, у зв`язку з чим підстави для визнання припиненим договору іпотеки відсутні.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2017 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 відхилено, рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 рокузалишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що доказів про односторонню відмову від зобов`язання зі сторони відповідача позивач не надала, невиконання зобов`язання сторони правочину тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 611 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Враховуючи те, що зобов`язання за кредитним договором не припинилися, відсутні підстави для визнання припиненим договору іпотеки, яка має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю, така підстава як пропуск позовної давності не може бути застосована для відмови у позові.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У серпні 2017 року  ОСОБА_1  через свого представника -               Рабінович А. В.  засобами поштового зв`язку надіслала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова                   від 10 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2017 року і направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою ВССУ від 27 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
21 травня 2018 року справу № 465/4954/16-ц та матеріали касаційного провадження ВССУ передано до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, щосуд після подання позивачем апеляційної скарги вона не отримувала з апеляційного суду жодного повідомлення про призначення до розгляду апеляційної скарги. Про судове засідання, призначене на 04 липня 2017 року, представник позивача довідався 03 липня 2017 року під час ознайомлення з матеріалами справи. На судове засідання, призначене на 31 липня 2017 року апеляційним судом не було допущено представника позивача з посиланням на відсутність у справі довіреності на представництво інтересів позивача у суді, хоча представник позивача представляв її інтереси й у суді першої інстанції. На надання довіреності суд встановив строк до 01 серпня 2017 року. Проте надати довіреність на дану дату було неможливим, оскільки представник перед відпусткою передав довіреність позивачу, а позивач у цей час перебувала за межами Львівської області та на телефонні дзвінки не відповідала. Представник позивача заявив клопотання про перенесення розгляду справи, у задоволенні якого було відмовлено.
Позиції інших учасників 
У жовтні 2017 року треті особи ОСОБА_3 і ОСОБА_2 подали заперечення на касаційну скаргу, в яких просили відхилити касаційну скаргу та залишити оскаржувані судові рішення без змін.
Заперечення мотивовані тим, що оскаржувані судові рішення є законними та не підлягають скасуванню. Позивач подала касаційну скаргу з метою зловживання процесуальними правами. Отримані у кредит кошти позивач не повернула, а тому кредитні та іпотечні зобов`язання не припинилися. Судами підтверджена наявність у позивача боргу у сумі 1 183 335,84 грн. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Відповідно до статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. 
Судами попередніх інстанцій зроблено обґрунтований висновок про те, що факт передання кредитних коштів відповідачем позивачу встановлений рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2016 року у справі за позовом Кредитної спілки «Християнська злагода», ОСОБА_3 ,              ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення коштів, а тому не підлягає доведенню у цій справі.
Згідно з частиною третьою статті 61 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій (далі - ЦПК України 2004 року),обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що підставами припинення іпотеки, зокрема, є: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. 
Судами попередніх інстанцій всебічно та повно дослідили наявні у справі докази, з`ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Твердження позивача про неповідомлення апеляційним судом позивача про рух справи та судові засідання спростовуються матеріалами справи.
Апеляційним судом 28 квітня 2017 року надіслано позивачу ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що був повернутий у зв`язку із закінченням строку зберігання. 
На виконання даної ухвали позивач 23 травня 2017 року надала апеляційну скаргу у новій редакції.
Про судове засідання, призначене апеляційним судом на 31 липня 2017 року, судова повістка позивачу була направлена на адресу, що зазначалася у позовній заяві та апеляційній скарзі, рекомендованим листом з повідомленням, який повернувся без вручення з огляду на закінчення строку зберігання. 
Судова повістка представнику позивача - Рабінович А. В. на судове засідання, призначене апеляційним судом на 31 липня 2017 року, була вручена уповноваженій особі 10 липня 2017 року.
Відповідно до довідки, виданої завідувачем юридичної консультації Галицького району м. Львова Львівської обласної колегії адвокатів, адвокат Рабинович А. В. перебуває у черговій відпустці за 2017 рік з 26 червня 2017 року по 26 липня 2017 року.
Отже, представник позивача мав достатньо часу для підготовки до судового засідання, призначеного на 31 липня 2017 року. 
Проте на судові засідання 31 липня 2017 року та 01 серпня 2017 року представник позивача не надав апеляційному суду документ, який підтверджує його повноваження.
Частиною першою статті 304 ЦПК України 2004 року передбачено, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими для апеляційного провадження.
Відповідно до частини третьої статті 163 ЦПК України 2004 року суд встановлює особи тих, хто з`явився, а також перевіряє повноваження представників.
Частиною третьою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що повноваження адвоката як захисника або представника в цивільному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом. 
Згідно із статтею 42 ЦПК України 2004 року повноваження адвоката як представника можуть посвідчуватись довіреністю, ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. Оригінали документів, зазначених у цій статті, або копії з них, посвідчені суддею, приєднуються до справи.
Відповідно до частини третьої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки
З огляду на зазначене, зазначений довід касаційної скарги про неправомірність вимоги апеляційного суду надати документ, що посвідчує повноваження представника, суперечить нормам процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Судами першої і апеляційної інстанцій повно встановлено обставини справи на підставі належної оцінки наявних у справі доказів, визначено норми права, які підлягали застосуванню.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | В. М. Ігнатенко   В. С. Жданова
| В. О. Кузнєцов