Постанова
Іменем України 
 
23 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа №753/22573/15-ц
провадження № 61-29547св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О.,
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя -доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександр Борисович, ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_5 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від                       28 вересня 2016 року у складі судді Комаревцевої Л. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Рейнарт І. М., Слюсар Т. А., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років помер його батько ОСОБА_6 , після смерті якого залишилось спадкове майно -  квартира АДРЕСА_1 , в якій проживав покійний.
Відповідно до статей 1269, 1270 ЦК України він 13 березня 2013 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, який повідомив його, що                    ОСОБА_6 12 липня 2012 року об 11 год 00 хв склав заповіт, за яким усе своє майно, належне йому на день смерті, заповів відповідачам.
Вказує, що в результаті спілкування з нотаріусом Халявкою Н. М., яка оформляла спадкову справу, сусідами, співробітниками органів внутрішніх справ, лікарем-патологоанатомом, який проводив розтин тіла померлого батька, йому стало відомо, що тіло ОСОБА_6 було знайдено у спірній квартирі 12 липня 2012 року об 11 год 00 хв, виклик до міліції надійшов близько 12 години. Водночас заповіт            у спадковому реєстрі було зареєстровано 12 липня 2012 року о 23 год 24 хв. При цьому заповіт батько позивача як спадкодавець не підписав. Заповіт підписали свідки, оскільки ОСОБА_6 за станом здоров`я не міг поставити підпис на документах. За тиждень до смерті позивач спілкувався з батьком і той не виявляв наміру позбавити сина спадщини. Також він не помітив жодних ознак, які                           свідчили б про неможливість батька підписувати документи власноруч. Причиною смерті батька стала ішемічна хвороба серця, яка не є тією хворобою, у зв`язку  з якою людина не може власноручно підписувати документи.
Вважає, що оскаржуваний заповіт було посвідчено після смерті батька, тому просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 , згідно з яким він заповів на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений 12 липня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О. Б.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня                         2017 року,  у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив                       з того, що зі змісту заповіту вбачається, що він повністю відповідає зазначеним   у статті 1247 ЦК України вимогам, що, у свою чергу, виключає будь-яку можливість визнання даного заповіту недійсним відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України.
Крім того, нотаріальна дія щодо складання та посвідчення заповіту ОСОБА_6 12 липня 2012 року була вчинена приватним нотаріусом Гнідюком О. Б. із чітким дотриманням положень ЦК України, Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, тому твердження позивача про недійсність оскаржуваного заповіту є необґрунтованими.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У жовтні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ                             з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року і ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування касаційної скарги зазначав, що суди не взяли до уваги, що заповіт посвідчений після смерті ОСОБА_6 , оскільки  в реєстрі вчинення нотаріальних дій, крім посвідчення заповіту 12 липня 2012 року, є записи про реєстрацію ще восьми нотаріальних дій, які були вчинені до 13 год 40 хв, для чого було використано п`ять спеціальних бланків нотаріальних документів, крім заповіту, який нібито посвідчений об 11 годині, проте його реєстрація здійснена лише о 23 год 24 хв.
Крім того, суди не врахували, що згідно з висновком експертизи ОСОБА_6 помер за 20 - 36 годин до дослідження його трупа в судово-медичному морзі                      з 10 до 11 години ІНФОРМАЦІЯ_3.
Також суди не надали оцінки тому факту, що причиною, у зв`язку з якою заповідач не мав змоги особисто підписати заповіт і нібито доручив підписати його іншій особі, зазначена не передбачена жодним нормативним документом хвороба «слабкість рук».
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних                                        і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження                 у цій справі та витребувано її матеріали.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані                            і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 направив заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                   в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що відповідно до свідоцтва про права власності на житло від    22 листопада 2004 року, виданого відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності в рівних долях ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . 
Відповідно до свідоцтва про смерть від 10 червня 2012 року, виданого відділом державної реєстрації смерті у м. Києві, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
03 квітня 2012 року о 14 год 05 хв ОСОБА_8   склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-555, відповідно до якого заповіла все своє майно ОСОБА_3 .
Відповідно до свідоцтва про смерть від 05 вересня 2012 року, виданого відділом державної реєстрації смерті у м. Києві, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як зазначено в акті судово-медичного дослідження трупа № 2366/2, причиною смерті  ОСОБА_6 стала ішемічна хвороба серця. 
12 липня 2012 року об 11 год 00 хв ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О. Б., зареєстрований в реєстрі за № 1285, відповідно до якого заповів все своє майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках кожному.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).
Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації                              у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною четвертою статті 207 ЦПК України, якщо фізична особа                         у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про нотаріат», якщо фізична особа внаслідок фізичної  вади  або  хвороби  не може  власноручно  підписати  документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа.  Про причини,  з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням  нотаріальної  дії,   не   могла   підписати   документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його,  не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.
Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача (пункти 1.8, 1.9 глави 3 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року                 № 296/5).
Згідно зі статтею 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину                              є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Спірний заповіт, який складено об 11 годині 12 липня 2012 року, підписаний ОСОБА_4 , який діяв на прохання та в присутності ОСОБА_6 , який не міг розписатись особисто внаслідок хвороби рук (слабкість рук).
Відповідно до висновку судово-медичної (комісійної) експертизи № 5-2017/ц смерть ОСОБА_6 настала від хронічної ішемічної хвороби серця, яка ускладнилася розвитком гострої серцевої недостатності, про що свідчать атеросклеротичний коронарокардіосклероз, гіпертрофія та нерівномірне кровонаповнення міокарду, набряк легень. Смерть ОСОБА_6 настала приблизно за 20 - 36 годин до моменту дослідження його трупа в судово-медичному морзі (з 10 до 11 години ІНФОРМАЦІЯ_3). У наданій медичній документації ОСОБА_6 не зазначені будь-які захворювання, які                                              б унеможливлювали підписання тексту. Однак обґрунтовано висловитись про можливість/неможливість ОСОБА_6 писати (ставити підпис) у вказаний термін неможливо.
Свідок ОСОБА_9 пояснила, що покійний пересувався по квартирі на милицях, на вулицю не виходив. 
Хвороба - патологічний процес, який проявляється порушеннями морфології (анатомічної, гістологічної будови), обміну речовин чи/та функціонування організму (його частин) у людини.
Фізична вада - фізичний недолік внаслідок захворювання або ушкодження організму, а також природжений.
Таким чином, зазначена приватним нотаріусом хвороба - слабкість рук -  не передбачена Міжнародним класифікатором хвороб, тобто не є ані хворобою, ані фізичною вадою, а тому не може бути підставою неможливості підписання заповіту особисто заповідачем, в даному випадку ОСОБА_6 .
Крім того, суди під час судового розгляду справи будь-яких хвороб чи фізичних вад, які завадили ОСОБА_6 особисто підписати заповіт у момент його складання, не встановили. 
За таких обставин, суди не взяли до уваги, що ОСОБА_6 не мав фізичних вад або хвороб, що обмежували його здатність вчинити свій підпис на заповіті, а тому у приватного нотаріуса не було підстав застосовувати правила частини четвертої статті 207 ЦК України та посвідчувати заповіт за відсутності особистого підпису ОСОБА_6 на заповіті.
Відповідно до статті 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.
На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому (пункт 1.11 глави 3 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5).
У спірному заповіті вказано, що заповіт повністю прочитаний вголос заповідачем до його підписання у присутності свідків.
Водночас ОСОБА_4 , який підписав заповіт за дорученням заповідача, написав:  «Текст цього заповіту ОСОБА_6 уголос прочитаний та на його прохання підписаний мною власноручно».
Отже, на думку колегії суддів вказані обставини свідчать, що волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним і не відповідало його волі, тому позов                              ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Відповідно до частини першої цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та ухваленням нового рішення про задоволення позову                                        з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, у загальному розмірі 1 607, 76 грн, тобто по 803, 88 грн з кожного.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_5 , задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
 
Визнати заповіт ОСОБА_6 , посвідчений 12 липня                       2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем, недійсним.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг по 803, 88 грн з кожного.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. О. Кузнєцов
Судді | В. М. Ігнатенко   С. О. Карпенко
| В. А. Стрільчук   М. Ю. Тітов