Постанова
Іменем України 
 
18 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 296/2773/17
провадження № 61-45753св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Виконавчий комітет Житомирської міської ради,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Виконавчого комітету Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 03 травня 2018 року у складі судді Сингаївського О. П. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2018 рокуу складі колегії суддів: Шевчук А. М., Борисюка Р. М., Микитюк О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
У квітні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради (далі - ВК Житомирської міської ради, міськвиконком) про зобов`язання надати житло, посилаючись на те, що з 05 жовтня 1990 року він був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності йому та членам його сім`ї: колишній дружині ОСОБА_2 та їх дітям - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Рішенням міськвиконкомувід 29 жовтня 1996 року № 535 будинок АДРЕСА_1  було визнано аварійним, тобто таким, що загрожує обвалом, а рішенням від 09 грудня 1999 року № 682 - вирішено знести його у зв`язку з непридатністю для проживання (визнано напівзруйнованим). Він неодноразово звертався до відповідача з проханням вирішити питання про виділення йому рівноцінного житла замість знесеного, проте його вимоги залишилися невиконаними. Враховуючи викладене,  ОСОБА_1 просив зобов`язати ВК Житомирської міської ради надати йому позачергово благоустроєне жиле приміщення - квартиру в місті Житомирі, яка відповідатиме встановленим санітарним і технічним нормам.  
 
Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 03 травня 2018 року позов задоволено. Зобов`язано ВК Житомирської міської ради надати ОСОБА_1 позачергово благоустроєне жиле приміщення - квартиру в місті Житомирі, яка відповідатиме встановленим санітарним і технічним вимогам.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що у 1998 році міськвиконком забезпечив житлом лише колишню дружину позивача та їх дітей - надав їм трикімнатну квартиру  АДРЕСА_3 . Оскільки орган місцевого самоврядування порушив право  ОСОБА_1 на житло, то воно підлягає захисту в судовому порядку.
 
Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2018 року апеляційну скаргу ВК Житомирської міської ради задоволено частково. Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 03 травня 2018 року змінено шляхом виключення з другого абзацу його резолютивної частини слова «позачергово».
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Поряд з цим, колегія суддів не погодилася з рішенням місцевого суду в частині покладення на відповідача обов`язку надати позивачу квартиру в місті Житомирі позачергово, оскільки таке зобов`язання суперечить положенням статей 46 та 112 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР).
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.
 
У жовтні 2018 року ВК Житомирської міської ради подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 03 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням міськвиконкому від 28 квітня 1994 року № 212 «Про взяття на квартирний облік і надання жилої площі» затверджено список громадян, яким надається жила площа у зв`язку з відселенням з будинків, які загрожують обвалом. У цей список була включена сім`я ОСОБА_1 у складі чотирьох осіб та зазначено про надання їм трикімнатної квартири АДРЕСА_4 . Проте у 1998 році таке рішення було скасовано у зв`язку з наданням вказаним особам іншого житла - квартири АДРЕСА_3 . З 1995 року ОСОБА_1 не проживав в аварійній квартирі, у зв`язку з чим міськвиконком не мав можливості провести його відселення. Таким чином, відсутні підстави для надання позивачу окремого житла, оскільки квартира № 72 була виділена на чотирьох осіб, тобто з врахуванням частки ОСОБА_1 .
 
У листопаді 2018 року  ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Корольовського районного суду міста Житомира.
 
14 листопада 2018 року справа № 296/2773/17 надійшла до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Судами встановлено, що з 05 жовтня 1990 року  ОСОБА_1 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 .
 
Рішенням міськвиконкому від 28 квітня 1994 року № 212 «Про взяття на квартирний облік і надання жилої площі» затверджено список громадян, яким надається жила площа у зв`язку з відселенням з будинків, які загрожують обвалом. Згідно з пунктом 2 додатку № 3 до цього рішення сім`ї ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , його дружині ОСОБА_2 та їх дітям - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ) мала бути надана трикімнатна квартира АДРЕСА_4 .
 
У грудні 1994 року шлюб між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.
 
Свідоцтвом про право власності на житло від 03 квітня 1995 року № 17063, виданим відділом приватизації державного житлового фонду ВК Житомирської міської ради, підтверджується, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приватизувати, а відтак набули право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Рішенням ВК Житомирської міської ради від 29 жовтня 1996 року № 535 «Про обстеження технічного стану жилих будинків міста» будинок АДРЕСА_1 визнано аварійним.
 
За змістом статей 110, 112 ЖК Української РСР громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо: будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий. Якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом, громадянам, виселюваним з цього будинку (жилого приміщення), інше благоустроєне жиле приміщення залежно від належності будинку надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів чи державною, кооперативною або іншою громадською організацією, а в разі неможливості надання жилого приміщення цією організацією - виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.
 
Відповідно до статті 113 ЖК Української РСР надаване громадянам у зв`язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 цього Кодексу. Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. Якщо наймач займав більш як одну кімнату, йому надається жиле приміщення, що складається з того ж числа кімнат. За розміром жиле приміщення має бути не меншим за те, яке займав наймач, однак у межах норми жилої площі. Якщо наймач або член сім`ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселюваному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру.
 
Пунктом 8 рішення ВК Житомирської міської ради від 27 лютого 1998 року № 109 «Про надання жилої площі» скасовано пункт 2 додатку № 3 до рішення від 28 грудня 1994 року № 212 «Про взяття на квартирний облік і надання жилої площі» щодо надання сім`ї Гончарових трикімнатної квартири АДРЕСА_4 , у зв`язку з наданням іншого житла - трикімнатної квартири АДРЕСА_3 .
 
Однак у пункті 1 додатку № 3 до вищевказаного рішення від 27 лютого 1998 року № 109 зазначено, що трикімнатна квартира АДРЕСА_3 надається лише: ОСОБА_2 та її донькам: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 
 
Відповідачем не надано доказів на підтвердження факту забезпечення позивача житлом. 
 
Рішенням міськвиконкому від 09 грудня 1999 року № 682 «Про зняття з балансу підприємств та знесення непридатних для проживання будинків» вирішено знести будинок АДРЕСА_1 як такий, що непридатний для проживання. 
 
Довідкою Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 3 Корольовського району міста Житомира від 23 квітня 2007 року № 96 підтверджується, що вказаний будинок знесений.
 
Відповідно до частини першої статті 46 ЖК Української РСР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, поза чергою жиле приміщення надається: громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання; особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість; особам, які повернулися з державного дитячого закладу, від родичів, опікуна чи піклувальника, громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, при неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення; дітям-інвалідам, що не мають батьків або батьки яких позбавлені батьківських прав і проживають у державних або інших соціальних установах, після досягнення повноліття, якщо за висновком медико-соціальної експертизи вони можуть здійснювати самообслуговування і вести самостійний спосіб життя; особам, обраним на виборну посаду, коли це зв`язано з переїздом в іншу місцевість; членам сім`ї народного депутата України у разі його смерті в період виконання депутатських обов`язків у Верховній Раді України на постійній основі.
 
Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
 
Встановивши, що ВК Житомирської міської ради не було вирішено питання про надання позивачу, який мав на праві власності частку у квартирі, яка знаходилася в будинку, що загрожував обвалу, іншого благоустроєного жилого приміщення (не включено до списку осіб, які забезпечуються житлом, у зв`язку з чим лише його колишній дружині та дітям передано у власність нову квартиру), що свідчить про порушення органом місцевого самоврядування конституційного права позивача на житло, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 квартиру в місті Житомирі, яка відповідатиме встановленим санітарним і технічним вимогам.
 
При цьому, змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно виходив з того, що позивач не відноситься до осіб, визначених статтею 46 ЖК Української РСР, які мають право на отримання жилого приміщенняпоза чергою.
 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку згідно зі статтями 76-80, 89 ЦПК України.
 
Рішення суду першої інстанції у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанова апеляційного суду ґрунтуються на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності, розумності та відповідають завданням цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених прав особи.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що підстави для надання позивачу окремого житла відсутні, оскільки квартира  АДРЕСА_3 була виділена на чотирьох осіб, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими судами обставинами справи.
 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та спростував відповідними висновками. Ці доводи зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
 
Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
 
Оскаржувані судові рішення судів першої (у незміненій частині) та апеляційної інстанцій відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Виконавчого комітету Житомирської міської ради залишити без задоволення.
 
Рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 03 травня 2018 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 20 вересня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | В. А. Стрільчук
| С. О. Карпенко
| М. Ю. Тітов