ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
21 серпня 2019 року
м. Київ
Справа № 9901/885/18 (П/9901/885/18)
Провадження № 11-420заі19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Анцупової Т. О., 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу № 9901/885/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним і скасування рішення від 10 жовтня 2018 року № 1808/КО-18, зобов`язання вчинити певні дії
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2019 року (у складі колегії суддів Данилевич Н. А., Бевзенка В. М., Шарапи В. М., Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.),
УСТАНОВИЛА:
Рух справи
1. У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), у якому просила:
- визнати незаконним і скасувати рішення ВККС від 10 жовтня 2018 року № 1808/КО-18;
- зобов`язати ВККС повторно призначити кваліфікаційне оцінювання стосовно судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 після виходу з відпустки по догляду за дитиною.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення відповідача від 10 жовтня 2018 року № 1808/КО-18 суперечить Конституції України, законам України та міжнародним правовим нормам. Зазначає, що оскаржуване рішення не містить мотивів його прийняття та посилань на визначені законом підстави для його прийняття.
Також позивачка зазначає, що рішення щодо її оцінювання на відповідність займаній посаді, прийняте з порушенням процедури його прийняття та суперечить законодавству України, оскільки станом на день проведення іспитів (15 травня 2018 року) вона була вагітною (8,5 місяця) та перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами. Посилаючись на приписи Закону України «Про професійний розвиток працівників» в тій частині, що до категорій вагітних жінок та жінок, що здійснюють догляд за дитиною, не проводиться оцінювання, позивачка вважає, що за взананих обставин вона зазнала дискримінації за ознакою належності до певної професії. Водночас ОСОБА_1 зауважує, що залучення її до проведення кваліфікаційного іспиту є порушенням її права на безпечне материнство та не може бути виправданим дотриманням суспільних інтересів у сфері правосуддя. Оцінювання вагітних жінок може здійснюватися виключно за заявою таких жінок.
Позивачка вважає, що за відсутності у неї практичного суддівського досвіду, яка була зумовлена об`єктивними причинами, незалежними від її волі, кваліфікаційне оцінювання щодо неї не має сенсу та є неефективним у зв`язку з неможливістю оцінити такий показник, як ефективність здійснення правосуддя. 
3. Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.
4. Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу з тих підстав, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та прийняте Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2019 року та ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог.
5. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 06 травня 2019 року відкрила провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2019 року і призначила справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників на підставі частини третьої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) на 21 серпня 2019 року. 
6. На підставі рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 12 «Про дострокове вибуття судді Саприкіної І. В. зі складу Великої Палати Верховного Суду» та розпорядження керівника апарату Верховного Суду Булки О. А. від 06 червня 2019 року № 15/0/30-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 06 червня 2019 року у цій справі суддею-доповідачем визначено Анцупову Т. О.
7. 05 червня 2019 року до Великої Палати Верховного Суду від ВККС надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2019 року - без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
8. Указом Президента України від 17 січня 2014 року № 13/2014 «Про призначення суддів», зокрема, ОСОБА_2 призначено на посаду судді Красноперекопського районного суду Автономної Республіки Крим строком на п`ять років.
9. Указом Президента України від 26 вересня 2015 року № 564/2015 суддю Красноперекопського районного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_1 переведено на посаду судді Рівненського міського суду Рівненської області у межах п`ятирічного строку.
10. Відповідно до наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2015 року № 26-к позивачку зараховано в штат Рівненського міського суду Рівненської області на посаду судді з 16 листопада 2015 року та взято до відома, що ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23 березня 2015 року по 03 січня 2018 року.
11. Наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2017 року № 143-від ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною тривалістю один рік з 04 січня 2018 року по 03 січня 2019 року включно без збереження заробітної плати.
12. 05 січня 2018 року ОСОБА_1 складено заяву до ВККС про перенесення проведення кваліфікаційного оцінювання щодо неї у зв`язку із перебуванням її у відпустці по догляду за дитиною до офіційного виходу на роботу. Зазначену заяву разом з копією наказу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2017 року № 143-від направлено на адресу відповідача листом Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2018 року № 1/8/18вих. та отримано відповідачем 15 січня 2018 року.
13. Рішенням ВККС від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді; встановлено черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання: перший етап - складення іспиту, другий етап - дослідження досьє та проведення співбесіди. Згідно з додатком 1 до цього рішення ОСОБА_1 включена до списку суддів, стосовно яких призначено проведення кваліфікаційного оцінювання.
14. Листом Рівненського міського суду Рівненської області від 02 лютого 2018 року № 1/44/18 на адресу ВККС направлено заяву ОСОБА_1 від 02 лютого 2018 року, в якій остання просила повідомити відповідача про результат розгляду її заяви від 05 січня 2018 року щодо перенесення проведення кваліфікаційного оцінювання відносно неї. Зазначений лист отримано Комісією 05 лютого 2018 року.
15. Листом від 13 лютого 2018 року № 21-772/18, що надійшов на адресу Рівненського міського суду Рівненської області 19 лютого 2018 року, ВККС повідомила позивачу про те, що надану нею інформацію про причини неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання взято до відома.
16. Рішенням ВККС від 02 березня 2018 року № 33/зп-18, зокрема, визначено графік проведення іспиту в межах кваліфікаційного оцінювання суддів, призначеного рішенням Комісії від 01 лютого 2018 року, - 15 травня 2018 року для суддів місцевих судів (цивільна юрисдикція) та встановлено мінімально допустимий бал іспиту - 50 відсотків від максимально можливого бала у разі набрання суддею 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складання анонімного письмового тестування, 50 і більше відсотків - від максимально можливого бала за виконання практичного завдання. 
17. Рішенням ВККС від 11 липня 2018 року № 167/зп-18 затверджено кодовані результати складеного суддями 15 травня 2018 року анонімного письмового тестування та кодовані результати виконаного суддями 15 травня 2018 року практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів, згідно з якими позивачка за результатом анонімного письмового тестування набрала 74,25 бала та за виконання практичного завдання - 28,5 бала.
18. Відповідно до листка непрацездатності серії АГЮ № 900854 ОСОБА_1 в період з 26 березня по 29 липня 2018 року перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами.
19. Наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2018 року № 68-від ОСОБА_1 на підставі поданої нею заяви надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 13 серпня 2018 року по 01 червня 2021 року.
20. 31 липня 2018 року Рівненський міський суд Рівненської області на адресу Комісії направив заяву позивачки від 31 липня 2018 року, в якій остання просила надати їй можливість здобути практичні навики та уміння у застосуванні закону, після чого провести кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді.
21. 10 жовтня 2018 року ВККС ухвалено рішення № 1808/КО-18, яким визначено, що суддя Рівненського міського суду Рівненської області Берташ Л. І. не склала іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 02 березня 2018 року № 33/зп-18; відмовлено судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18, за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів; визнано суддю Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді; вирішено внести до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) подання з рекомендацією про звільнення з посади судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 
22. Зазначене рішення мотивоване тим, що позивачка отримала менше 50 відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання, а отже, не склала іспиту і не може бути допущена до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди». За наведених обставин Комісія дійшла висновку, що суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді за критерієм професійної компетентності.
23. Вважаючи рішення ВККС від 10 жовтня 2018 року № 1808/КО-18 протиправним, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом.
Оцінка суду першої інстанції
24. Відмовляючи  ОСОБА_1 у задоволенні позову, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив із того, що оскаржуване рішення Комісії від 10 жовтня 2018 року № 1808/КО-18 відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, є обґрунтованим та пропорційним. 
25. Водночас Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що ненабрання мінімальних 50 відсотків за виконання практичного завдання свідчить про нескладення позивачкою іспиту у процедурі кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.
26. Надаючи оцінку доводам позивачки про протиправність проведення стосовно неї кваліфікаційного оцінювання з огляду на відсутність практичного суддівського досвіду, яка зумовлена об`єктивними причинами, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що об`єктивні результати кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 на етапі виконаного нею практичного завдання прямо підтверджують нездатність чи небажання судді виконувати свої обов`язки на мінімально прийнятному рівні. При цьому жодних застережень чи критеріїв при проведенні кваліфікаційного оцінювання з приводу відсутності у судді певного досвіду роботи законодавство, яке регламентує процедуру проведення кваліфікаційного оцінювання, не містить.
27. Доводи позивачки про протиправність призначення та проведення відносно неї кваліфікаційного оцінювання з огляду на те, що станом на день проведення іспитів вона перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду також визнав необґрунтованими, оскільки позивачка не скористалася наданим їй правом не з`явитись для участі в кваліфікаційному оцінюванні за наявності на те поважних причин, як-то перебування в стані вагітності, та прийняла власне рішення про добровільну участь у цій процедурі.
28. З цих же підстав суд першої інстанції визнав необґрунтованими доводи ОСОБА_1 щодо порушення її прав як вагітної жінки на безпечне материнство під час залучення її до проведення оцінювання та дискримінації за ознакою належності до певної професії, оскільки про бажання проходження процедури кваліфікаційного оцінювання свідчить власне волевиявлення позивачки.
29. Посилання позивачки на необхідність застосування до спірних правовідносин Закону України від 12 січня 2012 року № 4312-VI «Про професійний розвиток працівників» судом також визнано необґрунтованими, оскільки процедура кваліфікаційного оцінювання суддів цим Законом не регламентована, а передбачена безпосередньо Конституцією України та визначена спеціальним Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).
30. Водночас Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зауважив, що висловлення в спірному рішенні пропозиції щодо внесення до ВРП подання з рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді ґрунтується на Прикінцевих і перехідних положеннях Закону № 1402-VIII. Втім, на цьому етапі ВККС з огляду на свій законодавчо визначений правовий статус не вирішує і не може вирішувати питання щодо подальшого виконання суддею професійних обов`язків.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог 
31. В апеляційній скарзі на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2019 року ОСОБА_1 зазначає, що при ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права.
32. На обґрунтування такого висновку скаржник зауважує про помилковість тверджень суду першої інстанції про відсутність застережень у законодавстві стосовно можливості проводити оцінювання відносно суддів, що не мають практичного досвіду, оскільки таке хоч прямо і не передбачено законодавством, однак випливає з норм законодавства, що регулюють порядок оцінювання опосередковано. Зокрема, відсутність практичного суддівського досвіду, яка була зумовлена об`єктивними причинами, незалежними від волі особи, позбавляє сенсу кваліфікаційне оцінювання та робить таке оцінювання беззмістовним з наперед передбачуваним результатом у зв`язку з можливістю оцінити ефективність здійснення правосуддя такого судді виключно у 0 балів.
33. Водночас скаржник вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно добровільної участі ОСОБА_1 у процедурі оцінювання, оскільки остання вимушена була прибути на оцінювання зважаючи на незрозумілу позицію ВККС, викладену у листі-відповіді від 13 лютого 2018 року № 21-772/18. При цьому ані Законом № 1402-VIII, ані Конституцією України не врегульоване питання кваліфікаційного оцінювання вагітних жінок. Крім цього, чинним законодавством України не визначено категорію суддів, стосовно яких оцінювання не може проводитися.
34. Скаржник зауважує, що відповідач, залучаючи до проведення оцінювання вагітних жінок, вирішив, що шкода, завдана суспільним інтересам у сфері кадрового оцінювання осіб, що здійснюють правосуддя, буде значно вища, ніж шкода, яка може бути завдана здоров`ю вагітної жінки та ненародженої дитини. Проте така позиція відповідача та його бездіяльність у цій сфері є законодавчо необґрунтована та порушує норми міжнародного права. Порушення прав вагітних жінок на безпечне материнство під час залучення їх до проведення оцінювання не може бути виправдане дотриманням суспільних інтересів у сфері правосуддя, оскільки шкода, завдана приватним інтересам особи у сфері материнства, буде істотно перевищувати користь від дотримання інтересів суспільних інтересів у вищезгаданій сфері.
35. Окремо скаржник звертає увагу на те, що наявність в оскаржуваному рішенні ВККС лише результату практичного завдання у вигляді балу за його виконання не робить таке рішення мотивованим. 
Позиція ВККС щодо апеляційної скарги
36. У відзиві на апеляційну скаргу ВККС зазначає, що вимоги позивачки щодо скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню через його законність та обґрунтованість.
37. Відповідач зауважує, що Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду правильно вказано на неможливість застосування до спірних правовідносин Закону України «Про професійний розвиток працівників», оскільки процедура кваліфікаційного оцінювання суддів цим Законом не регламентована, а передбачена безпосередньо Конституцією України та визначена спеціальним Законом № 1402-VIII.
38. Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу ВККС звертає увагу на безпідставність посилань ОСОБА_1 на протиправність включення її до списку суддів, відносно яких проводилося кваліфікаційне оцінювання 15 травня 2018 року, оскільки повідомлення суддею про наявність поважних причин неможливості її участі у зазначеній процедурі не перешкоджає призначенню Комісією кваліфікаційного оцінювання щодо такої особи. У свою чергу, за наявності поважних причин, як-то перебування в стані вагітності, позивачка не скористалася наданим їй правом не з`явитися для участі в кваліфікаційному оцінюванні та прийняла власне         рішення - про добровільну участь у цьому оцінюванні.
Позиція Великої Палати Верховного Суду
39. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, наведені в апеляційній скарзі й у відзиві на неї доводи, Велика Палата Верховного Суду виходить із таких міркувань.
40. Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
41. Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
42. Відповідно до частин першої та другої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є:       1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика;       3) доброчесність.
43. Пунктом 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII встановлено, що підставою для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом.
44. Згідно із частиною п`ятою статті 83 Закону № 1402-VIII Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
45. На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ рішеннями Комісії від 03 та 04 листопада 2016 року № 143/зп-16 та 144/зп-16 відповідно затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення) та Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).
46. Кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди (частина перша статті 85 Закону № 1402-VIII).
47. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 85 цього Закону іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією.
48. Відповідно до пункту 1 Порядку іспит - це встановлений законом етап кваліфікаційного оцінювання, який є основним засобом виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону судді та/або кандидата на посаду судді.
49. Іспит проводиться Комісією з метою визначення здатності учасника іспиту здійснювати правосуддя у відповідному суді або для оцінювання відповідності учасника іспиту займаній посаді судді за критерієм професійної компетентності. Іспит відбувається шляхом складення учасником іспиту анонімного письмового тестування та виконання письмового практичного завдання (пункт 2 Порядку).
50. Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
51. Відповідність судді критерію професійної компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рівень знань у сфері права; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні; ефективність здійснення правосуддя; діяльність щодо підвищення фахового рівня (підпункти 1.1-1.4 пункту 1 глави 2 розділу ІІ Положення).
52. За змістом пунктів 2, 3 глави 2 розділу ІІ «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення показники «рівень знань у сфері права» та «рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні» оцінюються під час іспиту на підставі відповідно анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання.
53. Відповідно до пунктів 1, 4 глави 6 розділу ІІ Положення встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.
Рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
54. У підпункті 5.1 пункту 5 глави 6 розділу ІІ Положення визначено, що критерії компетентності оцінюються так: професійна компетентність (за показниками, отриманими під час іспиту) - 300 балів, з яких: рівень знань у сфері права - 90 балів; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні - 120 балів; ефективність здійснення суддею правосуддя або фахова діяльність для кандидата на посаду судді - 80 балів; діяльність щодо підвищення фахового рівня - 10 балів; особиста компетентність - 100 балів; соціальна компетентність - 100 балів.
55. Згідно з підпунктом 6.1 пункту 6 глави 6 розділу ІІ Положення мінімально допустимим є бал, отриманий за результатами оцінки критерію кваліфікаційного оцінювання, який дозволяє судді (кандидату на посаду судді) продовжувати участь у кваліфікаційному оцінюванні.
56. За містом підпунктів 6.2.1-6.2.3 пункту 6 глави 6 розділу ІІ Положення мінімально допустимий бал визначається для: анонімного письмового тестування; виконання практичного завдання.
57. Відповідно до підпунктів 6.3, 6.4 пункту 6 глави 6 розділу ІІ Положення мінімально допустимі бали при складенні анонімного письмового тестування та виконанні практичного завдання визначаються рішенням Комісії за критеріальним методом відповідно до Порядку. Мінімально допустимий бал при виконанні практичного завдання встановлюється для визначення мінімально допустимого бала іспиту.
58. Пунктами 7-8 глави 6 розділу ІІ Положення передбачено, що суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами складення анонімного письмового тестування набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до виконання практичного завдання, припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді. Суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами виконання практичного завдання набрав менше мінімально допустимого бала, допускається до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання у разі набрання ним мінімально допустимого бала іспиту.
59. За правилами пункту 9 глави 6 розділу ІІ Положення суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами етапу «Іспит» набрав менше мінімально допустимого бала, на підставі відповідного рішення Комісії не допускається до етапу «Дослідження досьє та співбесіда», припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідність займаній посаді.
60. Як було встановлено судом першої інстанції, позивачка за виконання практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання набрала 28,5 бала, що становить менше необхідного мінімально допустимого бала в складеному нею іспиті.
61. З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, що оскільки ОСОБА_1 не набрала мінімально допустимого бала за виконання практичного завдання, вона вважається такою, що не підтвердила своєї професійної компетентності на етапі іспиту загалом, відповідно не може бути допущеною до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання.
62. Позивачка не заперечує того, що кількість балів, які вона отримала за виконання практичного завдання на цій стадії іспиту, є меншою за половину від максимально можливого бала за це завдання. Однак наголошує на протиправності проведення стосовно неї кваліфікаційного оцінювання з огляду на відсутність практичного суддівського досвіду та її перебування в стані вагітності на час проведення іспиту.
63. Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
64. Відповідно до пункту 6 розділу І Порядку об`єктивність проведення іспиту забезпечується його прозорістю, конфіденційністю тестових запитань і практичних завдань, єдиною методикою встановлення його результатів, рівністю умов у доступі до інформації про його процедуру, місце, час і тривалість проведення тощо.
65. Згідно з пунктом 13 розділу ІІІ Положення неявка судді для проходження кваліфікаційного оцінювання у встановлені Комісією строки за відсутності поважних причин такої неявки є підставою для ухвалення рішення про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді або невідповідності судді займаній посаді. Поважними причинами неявки судді для проходження кваліфікаційного оцінювання є обставини, настання яких не залежить від волі судді і які перешкоджають участі судді у кваліфікаційному оцінюванні та підтверджуються відповідними документами. Про причини неявки суддя зобов`язаний письмово повідомити Комісію протягом п`яти робочих днів після виходу на роботу або припинення дії обставин, які були причиною неявки на кваліфікаційне оцінювання, а також звернутися до Комісії з письмовою заявою для встановлення строків проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання.
66. Отже, у разі настання обставин, які не залежать від волі судді й перешкоджають участі судді у кваліфікаційному оцінюванні та підтверджуються відповідними документами, суддя протягом п`яти робочих днів після виходу на роботу або припинення дії обставин, які були причиною неявки на кваліфікаційне оцінювання, повідомляє про це Комісію та надає письмову заяву для встановлення строків проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання. І саме внаслідок неявки судді для проходження кваліфікаційного оцінювання Комісія повинна була б визначити поважність наведених суддею причин.
67. Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачкою на адресу Комісії двічі направлялися заяви щодо перенесення проведення відносно неї процедури кваліфікаційного оцінювання. Листом від 13 лютого 2018 року № 21-772/18 ВККС повідомила ОСОБА_1 про взяття до уваги наведеної нею інформації. Проте, незважаючи на зазначене, позивачка прийняла рішення про добровільну участь у цій процедурі. 
68. З огляду на викладене правильними є висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не скористалася наданим їй пунктом 13 розділу ІІІ Положення правом не проходити кваліфікаційне оцінювання 15 травня 2018 року у непрацездатному стані.
69. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 9901/47/19.
70. Стверджуване ОСОБА_1 порушення ВККС її права на безпечне материнство не знайшло свого підтвердження, оскільки, як установив суд, позивачка, незважаючи на наявність у неї поважних причин для непроходження кваліфікаційного оцінювання 15 травня 2018 року, вирішила складати іспит, що свідчить про її власне волевиявлення.
71. Водночас суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованими посилання позивачки на необхідність застосування до спірних правовідносин Закону України «Про професійний розвиток працівників», оскільки процедура кваліфікаційного оцінювання суддів цим Законом не регламентована, а передбачена безпосередньо Конституцією України та визначена спеціальним Законом № 1402-VIII.
72. Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 про протиправність проведення стосовно неї кваліфікаційного оцінювання з огляду на відсутність практичного суддівського досвіду, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, що жодних застережень чи критеріїв при проведенні кваліфікаційного оцінювання з приводу відсутності у судді певного досвіду роботи законодавство, яке регламентує процедуру проведення кваліфікаційного оцінювання, не містить.
73. При цьому рівень знань у сфері права та рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні є самостійними (самодостатніми) показниками визначення рівня професійної компетентності судді, кожен з яких відповідно до пунктів 2, 3 глави 2 розділу ІІ Положення має на меті проявити і оцінити різні аспекти професійної підготовки і кваліфікації судді.
74. З огляду на те, що участь позивачки у проходженні кваліфікаційного оцінювання була припинена у зв`язку з набранням нею за виконання практичного завдання менше допустимого бала, твердження ОСОБА_1 , що за відсутності у неї практичного суддівського досвіду, яка була зумовлена об`єктивними причинами, її професійна компетентність за критерієм ефективності здійснення правосуддя могла бути оціненою виключно у 0 балів, є передчасними та не стосуються предмета спору у цій справі.
75. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що під час прийняття оскаржуваного рішення ВККС діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо та пропорційно.
76. Водночас оскаржуване рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування рішення Комісії від 10 жовтня 2018 року № 1808/КО-18 у частині внесення до ВРП подання з рекомендацією про звільнення позивачки з посади судді Рівненського міського суду Рівненської області підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині - закриттю з огляду на таке.
77. Відповідно до частин сьомої та восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом. Рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом з рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
78. Згідно зі статтею 1 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
79. Частиною першою статті 3 Закону № 1798-VIII визначено, що ВРП ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
80. Отже, вирішення питання про звільнення судді з посади належить до компетенції саме ВРП після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та може бути оскаржене в судовому порядку.
81. При цьому рішення ВККС щодо надання рекомендації може бути оскаржене виключно разом із рішенням ВРП, ухваленим за відповідною рекомендацією.
82. Установлення законом такої умови не обмежує право особи на оскарження цього рішення до адміністративного суду, однак запроваджує можливість звернення до суду за захистом своїх прав, коли рішення Комісії з рекомендацією буде реалізоване через рішення органу, який за результатами його розгляду ухвалить відповідне рішення.
83. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 9901/681/18 та від 06 лютого 2019 року у справі № 9901/731/18.
84. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що рішення ВККС від 10 жовтня 2018 року № 1808/КО-18 у частині внесення до ВРП подання з рекомендацією про звільнення позивачки з посади судді Рівненського міського суду Рівненської області має рекомендаційний характер, а тому не може бути самостійним предметом судового оскарження, доки ВРП не прийме відповідне рішення за результатами розгляду цієї рекомендації.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
85. Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
86. Згідно із частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, установлених статтею 238 цього Кодексу.
87. Оскільки оскаржуване рішення ВККС в частині внесення до ВРП подання з рекомендацією про звільнення позивачки з посади судді не може бути предметом судового оскарження без відповідного рішення ВРП, ухваленого за відповідною рекомендацією, то рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування рішення Комісії від 10 жовтня 2018 року № 1808/КО-18 у частині внесення до ВРП подання з рекомендацією про звільнення позивачки з посади судді Рівненського міського суду Рівненської області підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині.
88. В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалене з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 241-243, 266, 308, 311, 315, 316, 319, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10 жовтня 2018 року № 1808/КО-18 у частині внесення до Вищої ради правосуддя подання з рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Рівненського міського суду Рівненської області - скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.
3. В іншій частині рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                       Т. О. Анцупова
 
Судді:                                         Н. О. Антонюк                                             О. Р. Кібенко    
                                           С. В. Бакуліна                                              Л. М. Лобойко
                                           В. В. Британчук                                           Н. П. Лященко
                                           Ю. Л. Власов                                             О. Б. Прокопенко
                                           М. І. Гриців                                               Л. І. Рогач
                                           Д. А. Гудима                                                            О. М. Ситнік
                                           В. І. Данішевська                                       О. С. Ткачук
                                           Ж. М. Єленіна                                           В. Ю. Уркевич
О. С. Золотніков                                         О. Г. Яновська