Постанова
Іменем України
 
07 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 331/344/17-ц
провадження № 61-11269св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Запорізької філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на постанову Запорізького апеляційного суду від 08 травня 2019 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Маловічко С. В.,
 
у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» до ОСОБА_1 про розірвання договору найму жилого приміщення,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2017 року публічне акціонерне товариство «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком») в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору найму житлового приміщення.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що в 2014 році ПАТ «Укртелеком» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у відомчому гуртожитку ПАТ «Укртелеком» за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок відсутності цієї особи понад 6 місяців в зазначеному житловому приміщенні без поважних причин. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Укртелеком» було відмовлено. 29 вересня 2016 року рішення набрало законної сили. Цим рішенням було встановлено, що з 14 серпня 2013 року ОСОБА_1 постійно проживає за кордоном, де працює. Вона звільнилась з роботи у зв`язку з переїздом в іншу місцевість, вибула на постійне місце проживання до іншої країни.
 
Із урахуванням зазначеного, позивач просив суд позов задовольнити, розірвати з ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з її вибуттям на постійне проживання до іншого населеного пункту з дня її вибуття - 14 серпня 2013 року. 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07 серпня 2017 року позов ПАТ «Укртелеком» задоволено. Розірвано з ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з її вибуттям на постійне місце проживання до іншого населеного пункту з дня її вибуття - 14 серпня 2013 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з 14 серпня 2013 року і на момент розгляду справи відповідач перебуває за кордоном, де працює, відповідно до її заяви вона звільнилася з роботи у зв`язку з переїздом в іншу місцевість, вибула на постійне місце проживання до іншої країни, що встановлено рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 березня 2016 року у справі № 331/3510/14-ц, яке набрало законної сили 29 вересня 2016 року. Керуючись положеннями частини другої  статті 107 ЖК Української РСР, частини другої статті 205 ЦК України, районний суд дійшов висновку про можливість розірвання із відповідачем договору найму житлового приміщення, власником якого є позивач. 
 
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 31 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07 серпня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що звертаючись до суду із цим позовом ПАТ «Укртелеком», належним чином не визначився із нормами права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Задовольняючи позовні вимоги, районний суд не врахував, що умови укладення, зміни та розірвання договору найму житла, що належить до приватного житлового фонду, визначаються положеннями ЦК України. Підстави для розірвання договору визначені статтею 651 ЦК України, однак підставою для її застосування є реальний договір найму житлового приміщення, який між сторонами не укладався.
 
Постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року касаційну скаргу ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 31 січня 2018 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Рішення суду касаційної інстанції мотивоване тим, що вирішуючи спір, апеляційний суд посилався як на положення статті 107 ЖК Української РСР, так і на положення статті 651 ЦК України, фактично вийшовши за межі заявлених позивачем позовних вимог, надавши оцінку тим обставинам, на які позивач не посилався як на підставу розірвання договору найму житлового приміщення.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 08 травня 2019 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2017 року у цій справі скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_1 про розірвання договору найму жилого приміщення у цій справі відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивач ПАТ «Укртелеком» не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі, зокрема саме в частині наявності у відповідача ОСОБА_1 , як громадянки України іншого конкретного постійного житла в іншому населеному пункті, зокрема, в Іспанії, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову у цій справі та розірвання договору найму житлового приміщення
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2019 року до Верховного Суду, ПАТ «Укртелеком», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її із Жовтневого районного суду міста Запоріжжя.
 
15 липня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд  апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положення статті 107 ЖК Української РСР, які виникають у цивільних спорах про розірвання договору найму з мешканцями гуртожитку у зв`язку із вибуттям відповідача на постійне місце проживання до іншого населеного пункту з дня вибуття. Вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно не взяв до уваги встановлені в іншій судовій справі обставини, зокрема, стосовно постійного проживання відповідача за кордоном. 
 
Відзив на касаційну скаргу 
 
ОСОБА_2 , яка діє від імені ОСОБА_1 , подала заперечення на касаційну скаргу в якому вказує, що доводи викладені в касаційній скарзі є юридично неспроможними. Зазначає, що на правовідносини, які виникли між сторонами спору, положення статті 107 ЖК Української РСР не розповсюджуються. Окрім того, відповідач на постійне місце проживання до Іспанії не вибувала, позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про те, що відповідач вибула на постійне місце проживання до Іспанії із урахуванням законодавства цієї країни, яке б надавало позивачу таке право.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Відповідно до пункту 11 Положення про порядок корпоратизації підприємств, що приватизуються, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 1993 року № 58, наказом Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 27 грудня 1999 року на базі державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» було створено відкрите акціонерне товариство «Укртелеком» й передано останньому у власність майно державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком».
 
Будинок гуртожитку на АДРЕСА_1 також перейшов у власність ВАТ «Укртелеком», правонаступником якого є ПАТ «Укртелеком».
 
З липня 1988 року до липня 2004 року ОСОБА_1 працювала на підприємстві позивача, у зв`язку з чим їй 01 липня 1988 року була надана кімната АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована.
 
02 липня 2004 року ОСОБА_1 була звільнена з підприємства за власним бажанням у зв`язку з виїздом із міста на тимчасове проживання.
 
До 31 грудня 2012 року ОСОБА_1 здійснювалася оплата за кімнату №  НОМЕР_1 у гуртожитку, а з 2013 року їй було припинено нарахування, через непроживання у кімнаті.
 
Після виїзду ОСОБА_1 за межі України 14 серпня 2013 року відомості про її в`їзд на територію України станом на 28 січня 2016 року були відсутні.
 
Вищенаведені обставини встановлені рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 березня 2016 року у справі № 331/3510/14-ц, яке набрало законної сили 29  вересня 2016 року, за позовом ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (а. с. 12-15). 
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Статтею 107 ЖК Української РСР установлено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму.
 
У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
 
Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
 
Подібні положення містять статті 81 чинної редакції ЦПК України.
 
Крім того, за змістом частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року  обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
 
Статтею 82 чинної редакції ЦПК України передбачено таку ж за змістом норму.
 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 березня 2016 року в іншій цивільній справі № 331/3510/2014 за позовом ПАТ «Укртелеком» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням на підставі статті 71 ЖК УРСР (т. 1 а. с. 12-15) не було встановлено обставини, що відповідач ОСОБА_1 вибула саме на постійне місце проживання у житлове приміщення в інший населений пункт, зокрема в Іспанії, а було лише встановлено, що тривале непроживання відповідача ОСОБА_1 у гуртожитку пов`язано із роботою останньої за кордоном без визначеного строку.
 
Звідси, підстави для звільнення від доказування позивача ПАТ «Укртелеком» щодо наявності у відповідача ОСОБА_1 іншого постійного житла в іншому населеному пункті, зокрема в Іспанії, передбачені статтею 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
 
Позивач ПАТ «Укртелеком» не надав суду належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі, зокрема саме в частині наявності у відповідача ОСОБА_1 , як громадянки України (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), іншого конкретного постійного житла в іншому населеному пункті (із зазначенням конкретної адреси та правовстановлюючих документів на постійне проживання у даному житлі), зокрема в Іспанії, а тому у суду були відсутні підстави для задоволення позову та розірвання договору найму житлового приміщення (вищезазначеної кімнати №  АДРЕСА_1 ) із відповідачем ОСОБА_1 в порядку статті 107 ЖК УРСР.
 
Так, трудовий договір від 01 травня 2013 року між ОСОБА_1 та Мерседес Оліва Перес Іспанія (копія з перекладом т. 1 а. с. 41-44), за змістом якого ОСОБА_1 , як «хатній робітниці», дозволяється залишатися за місцем проживання роботодавця: Плаза дель Рей, 2-4 А, муніципалітет Картагена 30201 «режим ночівель …ночей на тиждень, протягом щотижневих вихідних та періоду відпусток працівник не зобов`язаний перебувати за адресою проживання роботодавця», не може свідчити і не свідчить про наявність у відповідача ОСОБА_1 іншого постійного житла в іншому населеному пункті, зокрема в Іспанії.
Згідно вимог ЦПК України, як в редакції станом на момент розгляду справи судом першої інстанцій, так і у чинній редакції, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.
 
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
 
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
 
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.
 
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові в даній справі.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішення суду першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
 
Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків рішення апеляційної інстанції.
 
Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком»  залишити без задоволення.
 
Постанову Запорізького апеляційного суду від 08 травня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | А. І. Грушицький
| В. В. Сердюк
| І. М. Фаловська