П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
18 вересня 2019 року
м. Київ
 
Справа № 815/5777/16 
Провадження № 11-411апп19
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
розглянула в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Одеська залізниця» (далі - ДП «Одеська залізниця») на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року (судді Яковлєв О. В., Бойко А. В., Танасогло Т. М.) у справі № 815/5777/16 за позовом ДП «Одеська залізниця» до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відділ ДВС) про визнання дій протиправними, скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії та
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог
1.                 У листопаді 2016 року ДП «Одеська залізниця» звернулося до суду з позовом до відділу ДВС, у якому просило: 
- визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу ДВС Назаровця А. Т. щодо прийняття постанови від 17 жовтня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 52360413 та протиправною бездіяльність щодо неприйняття постанови про закриття виконавчого провадження;
- скасувати постанову головного державного виконавця відділу ДВС Назаровця А. Т. від 17 жовтня 2016 року у виконавчому провадженні № 52360413 про стягнення з ДП «Одеська залізниця»виконавчого збору;
- зобов`язати відділ ДВС прийняти постанову про закриття виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення.
2.                 На обґрунтування позову ДП «Одеська залізниця» зазначило, що на порушення вимог чинного законодавства відділ ДВС не вчинив жодних заходів з примусового виконання судового наказу та фактичного стягнення заборгованості з боржника, а тому підстав для стягнення з позивача виконавчого збору немає.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3.        Одеський окружний адміністративний суд постановою від 02 грудня 2016 року позов задовольнив частково: визнав протиправними дії головного державного виконавця відділу ДВС Назаровця А. Т. щодо прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 17 жовтня 2016 року у виконавчому провадженні № 52360413 та скасував її. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
4.        Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 04 квітня 2017 року скасував рішення суду першої інстанції та закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
5.                 Задовольняючи частково позовні вимоги ДП «Одеська залізниця», суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що цей позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
6.        Закриваючи провадження в адміністративній справі, суд апеляційної інстанції керувався тим, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору прийнята в конкретному виконавчому провадженні, яке відкрите на виконання наказу Господарського суду Одеської області, а тому оскарження такої постанови має здійснюватися в порядку господарського судочинства.
Короткий зміст та обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог
7.        Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, ДП «Одеська залізниця» подало касаційну скаргу, на обґрунтування якої зазначило, що цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства на підставі частини другої статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), якою передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
8.        У зв`язку з викладеним скаржник просить скасувати оскаржуване судове рішення, а рішення суду першої інстанції залишити в силі. 
Позиція інших учасників справи
9.        На час розгляду справи відповідач відзив на касаційну скаргу не надіслав.
Рух касаційної скарги
10.   Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 27 квітня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною скаргою.
11.   15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.
12.   Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
13.   У лютому 2018 року касаційну скаргу ДП «Одеська залізниця» передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
14.   Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 19 квітня 2019 року передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв`язку з оскарженням учасником справи судового рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
15.             Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 квітня 2019 року справу передано судді Великої Палати Верховного Суду Саприкіній І. В.
16.   Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 15 травня 2019 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників згідно з пунктом 3 частини першої статті 345 КАС України, оскільки предметом перегляду в цій справі є ухвала суду апеляційної інстанції.
17.             10 червня 2019 року згідно з розпорядженням керівника апарату Верховного Суду № 18/0/30-19, виданого на підставі рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 12 «Про дострокове вибуття судді Саприкіної І. В. зі складу Великої Палати Верховного Суду», відповідно до підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, та пункту 3.2 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді, затверджених постановою Пленуму Верховного Суду від 14 грудня 2017 року № 8, призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.
18.             Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу передано судді Великої Палати Верховного Суду Золотнікову О. С.
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
19.        03 жовтня 2016 року ДП «Одеська залізниця» отримало постанову відділу ДВС про відкриття виконавчого провадження від 27 вересня 2016 року № 52360413 з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 25 березня 2016 року № 916/4206/15 про стягнення з ДП «Одеська залізниця» на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» грошової суми у загальному розмірі 11 млн 782 тис. 783 грн 10 коп.
20.        04 жовтня 2016 року позивач подав до відділу ДВС заяву про відкладення виконавчих дій відповідно до пункту 1 статті 35 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на час відкриття виконавчого провадження (далі - Закон № 606-XIV). 
21.        07 жовтня 2016 року ДП «Одеська залізниця» в добровільному порядку здійснило сплату боргу в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 3595.
22.        17 жовтня 2016 року головний державний виконавець відділу ДВС Назаровець А. Т.прийняв постанову у виконавчому провадженні № 52360413 про стягнення з ДП «Одеська залізниця» виконавчого збору у розмірі 1 млн 178 тис. 278 грн 31 коп.
23.        Не погодившись із указаною постановою про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
24.        Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
25.        Згідно із частиною другою статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
26.        На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
27.        Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
28.        Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
29.        Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
30.        Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
31.        Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.
32.        На час відкриття виконавчого провадження № 52360413 був чинним Закон № 606-XIV, статтею 1 якого визначалося, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
33.        05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII, а оскаржувана постанова про стягнення з боржника виконавчого збору прийнята державним виконавцем 17 жовтня 2016 року, тобто після набрання чинності зазначеним Законом.
34.        Згідно з пунктом 9 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, такої засади як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
35.        За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів як постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
36.        Аналогічна норма була передбачена й у статті 17 Закону № 606-XIV.
37.        Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і накладенням штрафу.
38.        Отже, постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.
39.        Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
40.        Згідно із частиною першою статті 121^2 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду; далі - ГПК України) скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.
41.        ГПК України в редакції, чинній на час перегляду справи Великою Палатою Верховного Суду, також установлює, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (стаття 339, частина перша статті 340 цього Кодексу відповідно).
42.        Натомість частиною першою статті 181 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
43.        Відповідно до частини шостої зазначеної вище статті справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.
44.        Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом № 1404-VIII, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
45.        Водночас частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. 
46.        З наведених норм права вбачається, що Закон № 1404-VIIIустановлює спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
47.        Беручи до уваги наведені правові норми у контексті вирішення питання юрисдикційної належності позову щодо оскарження постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
48.        Відповідна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня, 03 жовтня та 14 листопада 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), 320/7888/16-ц (провадження № 14-266цс18), № 906/515/17 (провадження № 12-246гс18) відповідно.
49.        З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки суду апеляційної інстанції про непоширення юрисдикції адміністративного суду на цей спір ґрунтуються на неправильному застосуванні норм права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
50.        Згідно із частиною першою статті 353 КАС Українипідставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі. 
51.        Оскільки судом апеляційної інстанції постановлено судове рішення з порушенням норм процесуального права та яке перешкоджає подальшому провадженню у справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу Державного підприємства «Одеська залізниця» задовольнити частково.
2. Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року скасувати, а справу направити до П`ятого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                                  О. С. Золотніков
 
Судді:                            Т. О. Анцупова                                                       Л. М. Лобойко
 
                                      С. В. Бакуліна                                                         Н. П. Лященко
 
                                               В. В. Британчук                                                     О. Б. Прокопенко
 
                                      Ю. Л. Власов                                                           В. В. Пророк
 
                                               М. І. Гриців                                                              Л. І. Рогач
 
                                      Д. А. Гудима                                                                       В. Ю. Уркевич
 
Ж. М. Єленіна                                                         О. Г. Яновська
 
                                      В. С. Князєв