Постанова
Іменем України 
 
06 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 670/477/16-ц
провадження № 61-22532св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
треті особи: сільська рада с. Зіньків Віньковецького району Хмельницької області, управління Держпродспоживслужби у Віньковецькому районі Хмельницької області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 20 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Пастощука М. М., Спірідонової Т. В.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: сільська рада с. Зіньків Віньковецького району Хмельницької області, управління Держпродспоживслужби у Віньковецькому районі, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення порушень правил добросусідства та санітарних норм в особистому селянському господарстві.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником домогосподарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є її сусідкою, яка у своєму господарстві утримує 11 голів великої рогатої худоби, з них: корів - 3 гол., телят - 6 гол., 1 телиця, 1 бик, одна пара коней та 2 гол. свиней.
 
Позивач вказувала, що худоба утримується у господарському дворі і у прибудованих будівлях, туалет від тварин знаходиться на відстані 10 м від її межі, вигульний майданчик відповідача знаходиться під самим вікном за 2 м від будинку позивача, а літній душ - на самій межі, вигрібна яма - 2 м від межі, біля городу. Збудовані конюшня, курник і свинарник, з якого теж виведена труба і витікають відходи. Стічні труби із хліва виведені на вулицю, без будь-якої канави чи іншого способу затримання відходів, що спричиняє витік відходів на город позивача, а тому призводить до неприємних запахів (смороду гноївки), які поширюються на території господарства.
 
07 червня 2016 року за її заявою в. о. начальником Держпродспоживслужби у Віньковецькому районі Вознюком B. C. проведено перевірку виконання вимог ветеринарного законодавства, зокрема змісту добросусідства. За результатами перевірки було складено припис № 9 від 07 червня 2016 року, згідно якого приписано відповідачу вигульний майданчик для тварин перенести і розмістити на відстані 20 м від її межі, туалет від тварин та вигрібну яму теж перенести на відстань 20 м від межі її господарства та встановлено строк для виконання до 01 липня 2016 року. Однак виявлені порушення по виконанню зазначених вимог не були усунені відповідачем.
 
Позивач зазначала, що відповідач частково усунула недоліки, проте вигульний майданчик зберігається у виді огородженої площадки, вигрібна яма від тварин залишається. З конюшні, курника і свинарника виведена труба і витікають відходи і стоїть гноївка. Стічні труби із хліва виведені на вулицю і залишається загроза під час дощів попадання сечі та калу тварин на територію її домоволодіння, що мало місце неодноразово. Погодилась допомогти відповідачам викопати 30-метровий рів.
 
ОСОБА_6 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:
зобов`язати ОСОБА_2 усунути порушення ветеринарних і санітарних вимог до особистого селянського господарства, усунути порушення правил добросусідства, а саме: 
-                     вигульний майданчик для тварин перенести і розмістити на відстань 20 м від межі господарства позивача;
-                     туалет від тварин та вигрібну яму перенести на відстань 20 м від господарства позивача;
-                     господарські будівлі (курник, конюшню, свинарник) разом з худобою перенести на встановлену законодавством відстань;
-                     біля межі викопати канаву на глибину 1 м довжиною 30 м;
стягнути майнову та компенсувати моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
 
Ухвалою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 30 вересня 2016 року у складі судді Потапова О. О., позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у частині вимог позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. В іншій частині продовжено розгляд позовних вимог.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що до початку розгляду справи позивач подала заяву про залишення її вимог пов`язаних із відшкодуванням у розмірі 10 000 грн без розгляду, тому на підставі пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали) позовні вимоги у зазначеній частині підлягають залишенню без розгляду.
 
Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області у складі судді: Потапова О. О., від 10 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні частково.
 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , жителям домоволодіння АДРЕСА_1 у солідарному порядку припинити порушення правил добросусідства та санітарних правил щодо домоволодіння сусідки ОСОБА_1 , розташованого по  
АДРЕСА_1 майданчик для тварин перенести і розмістити на відстані 20 м від межі господарства ОСОБА_1 ;
туалет від тварин і вигрібну яму перенести на відстань 20 м від межі господарства ОСОБА_1 ;
використовуючи засаду розумності, спільними силами сторін спору викопати канал довжиною 30 м та глибиною не більше 50 см впродовж межі сусідів на території домоволодіння ОСОБА_2 .
 
Вказані дії виконати протягом 30 днів з часу набрання даним рішенням законної сили. При невиконанні вказаного рішення суду відповідачами у встановлений судом та вказаний у рішенні строк, вказані побудови підлягають демонтажу у примусовому порядку за рахунок відповідачів.У задоволені інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , порушено вимоги будівельних і санітарних норм, оскільки не витримано допустимі відстані до земельної ділянки та будинку позивача щодо облаштування вигульного майданчика для тварин, майданчику для складування відходів від утримання свійських тварин (гноєсховища, компосту) та вигрібної ями. Наявність вигрібної ями, яка побудована відповідачами на відстані 10 метрів від межі, належної позивачу, не відповідає вимогам пунктів 3.26 та 3.31 Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44 (далі - ДБН 360-92**), та підпунктам 2.21, 2.22 пункту 2 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 145 від 17 березня 2011 року (далі - Державні санітарні норми № 145 від 17 березня 2011 року). Оскільки вигрібні ями збудовані без погодження з органами санепідемслужби і місцевого самоврядування, без дозволу на виконання будівельних робіт, є порушенням пункту 3.25 б ДБН 360-92**, яма повинна бути виконана з конструкцій, які запобігають фільтрації не менше 1 м, що є порушенням пункту 3.25 ДБН 360-92**. На цей час спірна вигрібна яма очищена і у місці витоку сечі поставлено бетонний круг та вона функціонує, проте бетонний круг поглиблений у землі і у нього витікають рідкі відходи, що не оспорюється сторонами, то цю споруду суд розцінив як вигрібну яму, яка розміщена поза межами встановлених санітарних норм. На підставі статті 104 ЗК України суд зазначив, що вимога позивача про перенесення вигульного майданчика для тварин і його розміщення на відстань 20 м від межі її домоволодіння є обґрунтованою, оскільки свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , повідомили, що коли приїздять до матері, то не можуть спати через рев худоби та тупіт її під вікнами будинку позивача. Відстань від стіни будинку до межі становить 1,4-1,5 м, а до металевої сітки вигульного майданчика від межі - не більше одного метра. Також частковому задоволенню підлягають позовні вимоги щодо спорудження канави довжиною 30 і глибиною 1 м, а саме у тій частині у якій погодився власник домоволодіння ОСОБА_8 , який повідомив, що не заперечує щодо спорудження канави, але не такої глибокої, оскільки від цього можуть постраждати діти. Позовні вимоги про перенесення господарських будівель (курника, конюшні, свинарника) в інше місце суд визнав необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено порушення ДБН 360-92** чи інших норм щодо їх будівництва.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 20 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено. Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення. У задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що на запит апеляційного суду комісією Зіньківської сільської ради, за участю позивача, відповідача було проведено обстеження домогосподарства ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , проведено заміри відстаней між господарствами, складено акт від 26 січня 2017 року. Комісією встановлено, що розташовані на земельній ділянці домогосподарства ОСОБА_3 : місце для складування відходів від утримання свійських тварин (компосту, гноєсховища) знаходиться на відстані 19,70 м до стіни житлового будинку ОСОБА_1 , туалет (для людей) знаходиться на відстані 18 м до межі ОСОБА_1 , відстань від вигрібної ями (септик) до межі ОСОБА_1 складає 8,80 м, відстань від вигрібної ями (септик) до криниці ОСОБА_1 складає - 33,65 м. У зв`язку із цим суд апеляційної інстанції зробив висновок, що відстань від житлового будинку ОСОБА_1 до майданчика для складування відходів від утримання свійських тварин (компосту, гноєсховища) розташованих на земельній ділянці ОСОБА_3 складає більше 15 м, септик знаходиться на відстані тільки до межі земельної ділянки ОСОБА_1 - 8,8 м, що не є порушенням діючого законодавства щодо місця розташування вказаних об`єктів. Також апеляційний суд зазначив, що обставини встановлені приписом № 9 від 07 червня 2016 року управління Держпродспоживслужби у Віньковецькому районі, з урахуванням вимог статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення), підлягають доказуванню. Посилання суду першої інстанції щодо вимог до вигрібної ями на пункти 1.1, 2 Державних санітарних норм № 145 від 17 березня 2011 року колегія суддів визнала неправильним, оскільки такі вимоги та санітарні норми передбачені для вигрібних ям, для зберігання рідких відходів (фекалії, сеча, помиї), що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах, за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, якими користується населення.
 
Колегія суддів зазначила, що позовні вимоги про зобов`язання відповідачів перенести та розмістити вигульний майданчик для тварин на відстань 20 м від межі господарства ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі, оскільки це не будівельна споруда, а частина земельної ділянки, яка знаходиться біля господарських будівель, де утримуються домашні тварини, та огороджена по межі зі сторони домоволодіння ОСОБА_1 сіткою, тому через відсутність будівельної споруди, підстави для зобов`язання відповідачів перенести та розмістити вигульний майданчик на іншу відтань відсутні. Необґрунтованою також є позовна вимога щодо зобов`язання відповідачів біля межі ОСОБА_1 викопати канаву на глибину 1 метр довжиною 30 метрів, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів щодо необхідності викопати канаву такого розміру позивачем не надано.
 
Аргументи учасників справи
 
У березні 2017 рокуОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржене рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому посилалася на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що наявність вигрібної ями, яка побудована на відстані 8,8 м від межі позивача, не відповідає вимогам пунктів 3.26, 3.31 ДБН 360-92** і підпункту 2.21, 2,22 пункту 2 Державних санітарних норм № 145 від 17 березня 2011 року. Вигрібна яма побудована незаконно (без фільтрації) та дворофекальні стоки направлені у ґрунт, оскільки на земельній ділянці відповідачів відсутнє централізоване водопостачання та водовідведення, що суперечить пункту 3.25 б ДБН 360-92**. Оскільки земельна ділянка відповідачів знаходиться під кутом нахилу у бік господарства позивача це спричиняє стікання фекалій 7 та відходів у колодязь, що порушує екологічні права, загрожує життю та здоров`ю, спричиняє неприємний цілодобовий сморід.
 
Зазначає, що апеляційний суд не оцінив письмові докази: припис № 9 від 07 червня 2016 року, акт перевірки від 01 липня 2016 року, акт перевірки від 26 січня 2017 року; не врахував, що відстань від вигрібної ями відповідачів до криниці позивача становить - 33,65 м, однак повинно становити - 40-50 м.
 
В апеляційній скарзі відповідачі стверджували, що гнієсховище від ВРХ розміщувалось біля хліва на відстані більше 25 м від мого житлового будинку, проте відповідно до пункту 3.5. Ветеринарних та санітарних вимог до особистих селянських господарств - виробників сирого товарного молока, які затверджені наказом № 17 від 21 березня 2002 року, гній складають у бурти нижче рівня приміщення на відстані не менше 25 м від житла. Судом проігноровано пункту 3 акту від 26 січня 2017 року, в якому зазначено фактичну відстань гнієсховища до житлового будинку позивача, яка складає - 19,70 м.
 
Вказує, що апеляційним судом не досліджено та не надано оцінки іншим порушенням відповідачів, а саме:
-       відстань від вигульного майданчика для тварин господарства до житлового будинку складає 1,70 м, хоча повинна складати не менше 20 м;
-       відстань від майданчику для складання відходів від утримання свійських тварин господарства (компосту, гноєсховища) до стіни житлового будинку складає 19,70 м, хоча повинна складати не менше 25 м;
-       відстань від гнієсховища до межі складає 12,30 м, хоча повинна складати не менше 20 м;
-       відстань від свинарника відповідачів до стіни житлового будинку складає 14,15 м, хоча повинна складати не менше 15 м;
-       відстань від стічної труби зі свинарника до житлового будинку складає 14,20 м, хоча повинна складати не менше 15 м;
-       відстань від стічної труби зі свинарника до межі складає 8,80 м, хоча повинна складати не менше 15 м;
-       відстань від вигрібної ями (септик) до житлового будинку складає 12,65 м хоча повинна складати не менше 15 м;
-       відстань від вигрібної ями до межі складає 8,80 м, хоча повинна складати не менше 15 м;
-       відстань від вигрібної ями до криниці складає 33,65 м, хоча повинна складати не менше 40-50 м;
-       відстань від ями з рідкими компостами від гнієсховища для тварин до межі складає 2,70 м, хоча повинна складати не менше 20,00 м;
-       відстань від вигульного майданчика для тварин та птиці до вікна спальні складає 1,70 м, хоча повинна складати не менше 20 м;
-       відстань від тимчасової споруди, де утримуються коні, до житлового будинку складає 10,40 м, хоча повинна складати не менше 15,00 м;
-       відстань від тимчасової споруди, де утримуються коні, до вікна житлового будинку складає 12 м, хоча повинна складати не менше 15 м;
-       відстань від тимчасової споруди, де утримуються коні, до іншого вікна житлового будинку складає 12,75 м, хоча повинна складати не менше 15 м;
-       відстань від туалету (для людей) складає 18 м, хоча повинна складати не менше 20 м.
 
Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що ОСОБА_12 та відповідачі ОСОБА_2 проживають у АДРЕСА_1 . Сторонам належать на праві користування земельні ділянки, які між собою межують. Одним із межових знаків є поскладене впродовж житлового будинку позивачки каміння. На земельній ділянці обох домогосподарств побудовані господарські споруди. Серед них на території домоволодіння відповідачів споруджені хліви, в яких утримується ВРХ, коні, свині, гуси.
 
07 червня 2016 року виконуючим обов`язки Держпродспоживслужби у Віньковецькому районі Вознюком В. Є. надіслано припис відповідачам, у якому вказано, що у їх господарстві утримується 11 голів ВРХ, одна пара коней і двоє свиней. Від господарства позивача знаходиться вигульний майданчик для тварин по самій межі. Туалет від тварин знаходиться на відстані 10 м від межі, а вигрібна яма на відстані 8 м від межі ОСОБА_1, літній душ - 6 м. У зв`язку з недотриманням санітарних норм все це приводить до неприємних запахів (смороду гноївки), який поширюється на господарство позивача. Приписано ОСОБА_2 вигульний майданчик для тварин перенести і розмістити на відстані 20 м від межі ОСОБА_1 до 01 липня 2016 року; туалет від тварин і вигрібну яму - на відстань 20 м від межі до 01 липня 2016 року; біля межі ОСОБА_9 викопати канаву глибиною 1 м довжиною 30 м до 25 червня 2016 року.
 
Згідно акту перевірки виконання припису на 01 липня 2016 року відповідачами припис не виконано, перешкоду не усунено. У листі від 26 вересня 2016 року скерованому до суду сільська рада с. Зіньків повідомляє, що вимоги про порушень правил добросусідства та санітарних норм визнає і у задоволені вимог ОСОБА_1 не заперечує.
 
Відповідно до акту, складеного депутатом сільської ради, відстань від гноярки (вигрібної ями) до межових знаків господарства ОСОБА_1 становить 10 м. Від господарської будівлі (стічної труби) ОСОБА_3 до межових знаків - 9,5 м.
 
Апеляційний суд встановив, що комісією Зіньківської сільської ради, за участю позивача, відповідача проведено обстеження домогосподарства ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , проведено заміри відстаней між господарствами, складено акт від 26 січня 2017 року і комісією встановлено, що розташовані на земельній ділянці домогосподарства ОСОБА_3 : місце для складування відходів від утримання свійських тварин (компосту, гноєсховища) знаходиться на відстані 19,70 м до стіни житлового будинку ОСОБА_1 ; туалет (для людей) знаходиться на відстані 18 м до межі ОСОБА_1 ; відстань від вигрібної ями (септик) до межі ОСОБА_1 складає 8,80 м, відстань від вигрібної ями (септик) до криниці ОСОБА_1 складає - 33,65 м.
 
Згідно частини першої статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
 
У ДБН 360-92** передбачено, що:
відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1. (пункт 3.25а*);
відстань від житлового будинку та літньої кухні до господарських будівель (сараїв) для худоби, свійських тварин та птахів площею до 50 кв. м, майданчику для компосту, дворової вбиральні, сміттєзбірника повинна становити не менше 15 м (таблиця 3.2а);
відстань від питного колодязя до господарських будівель (сараїв) для худоби, свійських тварин та птахів площею до 50 кв. м, майданчику для компосту, дворової вбиральні, сміттєзбірника повинна становити не менше 20 м (таблиця 3.2а);
відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м (пункт 3.26);
дворову вбиральню і компостосховище рекомендується розміщувати безпосередньо біля сараю для худоби на відстані не менше 15 м від житлових будинків і 20 м від джерела водопостачання (колодязя), обов`язково враховуючи напрямок ухилу ділянки (пункт 3.31).
 
У статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення) передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
 
Пославшись на те, що актом комісії Зіньківської сільської ради від 26 січня 2017 року підтверджується відсутність порушення чинного законодавства щодо місця розташування вигульного майданчика для тварин, майданчику для складування відходів від утримання свійських тварин (гноєсховища, компосту) та вигрібної ями, суд апеляційної інстанції не надав оцінки іншим доказам, які містяться у матеріалах справи, а саме: припису № 9 від 07 червня 2016 року управління Держпродспоживслужби у Віньковецькому районі (а. с. 9), акту комісії Зіньківської сільської ради від 01 липня 2016 року (а. с. 26), акту комісії Зіньківської сільської ради від 27 вересня 2016 року (а. с. 75), акту комісії Зіньківської сільської ради від 26 січня 2017 року (а. с. 242), акту комісії Зіньківської сільської ради від 26 січня 2017 року (а. с. 259), не навів мотивів прийняття або відхилення вказаних доказів.
 
У частині першій статті 64 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) зазначено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
 
Тобто припис № 9 від 07 червня 2016 року управління Держпродспоживслужби у Віньковецькому районі є письмовим доказом у справі, який підлягає оцінці згідно статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції).
 
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 20 лютого 2017 року скасувати.
 
Передати справу № 670/477/16-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення апеляційного суду Хмельницької області від 20 лютого 2017 року втрачає законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                            В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     І. О. Дундар
 
В. І. Журавель
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук