ПОСТАНОВА
Іменем України

14 листопада 2019 року 
Київ
справа №808/2840/16
адміністративне провадження №К/9901/21657/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Бевзенка  В.М.,  Данилевич Н.А., 
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  808/2840/16
за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови
за касаційною скаргою Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області
на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року, прийняту суддею Семененко М.  О.,
та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18  квітня  2017  року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Уханенка  С.  А., суддів - Богданенка І.  Ю., Дадим Ю.М.,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1.          У вересні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - відповідач, УДВС ГТУЮ у Запорізькій області), у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 08 грудня 2015 року за виконавчим провадженням №48830864.
2.          На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність оскаржуваного рішення у зв`язку з відсутністю законодавчо передбачених підстав для його прийняття. На думку позивача, виконавчий документ не може бути виконаний боржником самостійно, оскільки звернення стягнення на майно може бути здійснено виключно державним виконавцем шляхом реалізації майна на прилюдних торгах. Позивач вказує, що виконавчий збір є санкцією за неналежне виконання боржником у виконавчому провадженні покладеного на нього обов`язку з самостійного виконання зверненого до примусового виконання рішення, проте він не мав об`єктивної можливості виконати вимоги виконавчого документу, враховуючи його специфіку, а отже, не може нести відповідальність за невиконання виконавчого напису нотаріуса в добровільному порядку.
3.          Відповідач проти позову заперечував, зазначив, що за заявою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відкрито виконавче провадження за виконавчим написом нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення, яке належало на праві власності ОСОБА_1 . Відповідно до виконавчого напису за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, необхідно було задовольнити майнові вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на загальну суму 6  386  435,01 грн. Боржнику було надано строк на самостійне погашення зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» до 05 жовтня 2015 року, проте у встановлений строк вимоги виконавчого документа позивачем самостійно виконано не було, що зумовило винесення оскаржуваної постанови.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4.          09 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.  А. видано виконавчий напис, яким звернено стягнення на нежитлове приміщення, XXI першого та другого поверху літ.  А-2-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 
5.          28 вересня 2015 року заступником начальником відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження про звернення стягнення на нежитлове приміщення, XXI першого та другого поверху літ.  А-2-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , у якій боржнику запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» у розмірі заборгованості, що виникла в наслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 10 червня 2014 року по 28 вересня 2014 року, а саме: заборгованість за кредитом - 6  186  513,23 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 187  091,78 грн. та суми плати, що здійснена Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» за вчинення виконавчого напису - 12  830,00 грн, що разом становить суму загальної заборгованості станом на 28 вересня 2014 року у розмірі 6  386  435,01 грн.
5.1.          Боржнику надано строк на самостійне виконання вимог виконавчого документа до 05 жовтня 2015 року.
6.          Постанова про відкриття провадження отримана позивачем 03 жовтня 2015 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення.
7.          За результатами проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса нежитлове приміщення, XXI першого та другого поверху літ.  А-2-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було передано на реалізацію шляхом проведення електронних торгів ДП «Сетам».
8.          Відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 11  квітня  2016  року №  157202 нежитлове приміщення, XXI першого та другого поверху літ.  А-2-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , продано за ціною 6  943  820,80  грн.
9.          08 грудня 2015 року відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, якою стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 638  643,50 грн, що становить 10% від суми погашеної заборгованості.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

10.          Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 20  січня  2017  року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року, позовні вимоги задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 08 грудня 2015 року за виконавчим провадженням №48830864.
11.          Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач був позбавлений можливості у самостійному порядку здійснити реалізацію предмету іпотеки, оскільки у Реєстрі містився запис про заборону його відчуження, отже, самостійний продаж боржником предмету іпотеки був неможливим.

ІV. Касаційне оскарження
12.          Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, 23 червня 2017 року відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій посилається на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.
13.          На обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначає, що в порушення вимог статей 25, 27, 28 Закону України «Про виконавче провадження» судами не враховано, що в строк, встановлений для самостійного виконання виконавчого документа, боржник його не виконав. Боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання виконавчого документа, не скористався правами, наданими йому статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не передав кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу до початку виконавчого провадження. Боржником також не повідомлено відповідача про причини, які б ускладнювали або унеможливлювали погашення боржником заборгованості за виконавчим документом в строк для самостійного виконання. Також боржник не скористався правом на звернення до державного виконавця із заявою про відкладення провадження виконавчих дій у випадку наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження. Відповідач вказує, що основне зобов`язання про погашення суми боргу за кредитним договором може бути до реалізації предмета іпотека і таке виконання є підставою для припинення примусового виконання.
14.          17 серпня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою та витребувано із Запорізького окружного адміністративного суду справу №  808/2840/16 (суддя-доповідач Пасічник С.  С.).
15.          31 серпня 2017 року справа №  808/2840/16 надійшла до Вищого адміністративного суду України.
16.          13 лютого 2018 року справу №  808/2840/16 разом з матеріалами касаційної скарги передано до Верховного Суду (суддя-доповідач - Желтобрюх  І.  Л.)
17.          30 травня 2019 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду №  519/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Желтобрюх І.  Л., що унеможливлює її участь у розгляді касаційних скарг.
18.          Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 06 червня 2019 року визначено склад суду: головуючий суддя - Шевцова  Н.  В. (суддя-доповідач), судді - Кашпур О.  В., Уханенко С.  А.
19.          12 листопада 2019 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду №  1881/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з відпусткою Кашпур  О.  В., з метою дотримання строків розгляду справ.
20.          Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 12 листопада 2019 року визначено склад суду: головуючий суддя - Шевцова  Н.  В. (суддя-доповідач), судді - Бевзенко В.  М., Уханенко С.  А.
21.          13 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду задоволено заяву про відвід Уханенка С. А. 
22.          Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 13 листопада 2019 року визначено склад суду: головуючий суддя - Шевцова  Н.  В. (суддя-доповідач), судді - Бевзенко В.  М., Данилевич  Н.  А.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

23.          Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
24.          За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
25.          Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС  України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
26.          Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
27.          Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
28.          Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).
28.1.          Згідно з частиною першою статті 1 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
28.2.          Частиною п`ятою статті 12 на сторони покладено обов`язок протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.
28.3.          Відповідно до частини другої статті 25 державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
28.4.          Відповідно до частини першої статті 28 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом… У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
29.          Згідно з частиною першою статті 31 копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
30.          Частина восьма статті 54 примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
31.          Закон України "Про іпотеку" від 05 червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон №  898-IV)
32.          Статтею 1 визначено, що іпотекодавець - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника; боржник - це іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання.
33.          За змістом статті 42 боржник вправі до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконати вимогу за основним зобов`язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Майновий поручитель чи наступний іпотекодержатель може виконати основне зобов`язання за боржника з наслідками, аналогічними вищенаведеним, і попередній іпотекодержатель зобов`язаний прийняти таке виконання. Майновий поручитель, який виконав основне зобов`язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.
34.          Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №  512/5
35.          Пунктом 3.19 розділу III установлено, що надсилання документів виконавчого провадження здійснюється згідно з положеннями статті 31 Закону. За письмовою заявою учасника виконавчого провадження інформаційні повідомлення щодо складання документів виконавчого провадження можуть надсилатися йому каналами факсимільного зв`язку або електронною поштою, смс-повідомленням. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв`язку або електронною поштою, вважаються врученими за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами.
36.          Відповідно до підпункту 3.7.1 пункту 3.7 розділу III постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

VІ. Позиція Верховного Суду
37.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
38.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України, Верховний Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
39.          На підставі частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
40.          Із системного тлумачення норм виконавчий збір є санкцією відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. З метою стягнення виконавчого збору державний виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в порядку, установленому Законом № 606-XIV.
41.          Аналіз статей 25, 27, 28, 31 Закону №  606-XIV дає підстави для висновку, що виконавче провадження розпочинається з моменту винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.
42.          У постанові про відкриття виконавчого провадження боржник повідомляється про необхідність виконання рішення суду, йому надається 7-денний строк для його добровільного виконання, який обчислюється з моменту отримання копії цієї постанови. Законом передбачено, що така постанова надсилається рекомендованим листом із повідомленням про вручення.
43.          Отже, чинним законодавством на державного виконавця покладено обов`язок надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Це зумовлено тим, що сторона виконавчого провадження має право знати про дії, що вчиняються державним виконавцем під час виконання функцій покладених Законом на останніх. Така вимога Закону обумовлена, зокрема, тим, що для вчинення добровільного виконання рішення суду боржнику необхідно знати про строки, протягом яких він може виконати зобов`язання добровільно, не чекаючи при цьому вжиття виконавцем заходів щодо стягнення у примусовому порядку.
44.          Така правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року в справі №  810/5107/14, від 10 травня 2018 року в справі №826/4030/16.
45.          У цій справі судами попередніх інстанцій установлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження №  48830864 від 28 вересня 2015 року було направлено боржнику рекомендованим листом та отримано ним 03 жовтня 2015 року. Строк для самостійного виконання у постанові про відкриття виконавчого провадження установлено до 05 жовтня 2015 року.
46.          У силу приписів статті 12 Закону №  606-XIV до обов`язків сторін виконавчого провадження, серед іншого, належать письмове повідомлення державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення.
47.          Отже, саме на боржника закон покладає обов`язок щодо повідомлення державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення.
48.          Добровільне виконання боржником судового рішення у строк, встановлений статтею 25 Закону №  606-XIV, є підставою для звільнення його від сплати виконавчого збору та інших витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Ця норма спрямована на стимулювання добровільного виконання рішень суду та підвищення ефективності виконавчого провадження.
49.          Невиконання боржником у встановлений строк рішення суду в добровільному порядку є підставою для примусового виконання такого рішення, що, в свою чергу, тягне за собою застосування специфічних санкцій майнового характеру, а саме - стягнення з боржника виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження.
50.          Правова позиція відповідного змісту викладена в постанові Верховного Суду від 18 січня 2019 року в справі №  826/19730/16.
51.          При цьому Закон не ставить можливість застосування таких санкцій у залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, передбачених Законом №  606-XIV.
52.          У цій справі судами встановлено, що державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження та спливу строку, наданого для самостійного виконання виконавчого документа, вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, а саме реалізовано предмет іпотеки на електронних торгах та перераховано відповідні кошти стягувачу. При цьому позивачем протягом установленого строку не вчинено жодних дій, спрямованих на добровільне виконання виконавчого документа, та не повідомлено державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення.
53.          Положення Закону № 898-IV визначають особливості проведення процедури стягнення на предмет іпотеки державним виконавцем, водночас не позбавляють державного виконавця повноважень щодо стягнення виконавчого збору на підставі статті 28 Закону №  606-XIV.
54.          Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо неможливості стягнення виконавчого збору внаслідок того, що боржник був позбавлений можливості самостійно виконати виконавчий документ, не відповідають нормам матеріального права. 
55.          Таким чином, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 08 грудня 2015 року за виконавчим провадженням №48830864 винесена на виконання вимог Закону України "Про виконавче провадження" та відповідає йому, а тому підстав для її скасування немає.
56.          Верховний Суд визнає, що неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних рішень, є підставою скасування постанови суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції і прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно до статті 351  КАС України.
VIІ. Судові витрати

57.          З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - задовольнити.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року
ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року в справі № 808/2840/16 - скасувати.

3. Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                      Н.  В.  Шевцова

Судді:                                                                                          В.  М.  Бевзенко

                                                                                          Н.  А.  Данилевич