Постанова                                                  
Іменем України
 
16 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 753/2229/16-ц
провадження № 61-19613св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
представник позивача - ОСОБА_2 , 
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року у складі судді Сухомлінова С. М. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Соколової В. В., та касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Соколової В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (далі - ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ», авіакомпанія «МАУ») про відшкодування майнової та моральної шкоди. 
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 15 квітня 2015 року він знаходився на борту літака авіакомпанії «МАУ», що здійснював переліт з міжнародного аеропорту «Бориспіль» (Україна) до міжнародного аеропорту «Бен Гуріон» (Ізраїль). Під час польоту з ним стався нещасний випадок, бортпровідник пролила на нього окріп, внаслідок чого він отримав опіки першого, другого та третього ступенів. 
 
Посилаючись на те, що у зв`язку з нещасним випадком йому спричинено шкоду здоров`ю та зіпсовано запланований ним та його родиною відпочинок, оскільки більшість часу та коштів було витрачено на лікування, що призвело до душевних страждань, яких зазнали він та члени його сім`ї, з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь 336,94 доларів США, що еквівалентно 8 370,13 грн на відшкодування майнової шкоди (сплата за надання послуг Медичним центром «САНЦ», вартість ліків та таксі) та 
5 952 доларів США, що еквівалентно 147 857,20 грн на відшкодування моральної шкоди. 
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій 
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» про відшкодування майнової та моральної шкоди. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 01 квітня 2016 року об 11 годині 45 хвилин. 
 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» подало апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 травня 2016 року апеляційну скаргу ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» відхилено, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року залишено без змін. 
 
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
 
Стягнуто з ПрАТ «Авіакомпанії «МАУ» на користь ОСОБА_1 7 740, 40 грн на відшкодування майнової шкоди та 75 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. 
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок нещасного випадку, що стався на борту літака, здоров`ю позивача було завдано опіки першого, другого та третього ступенів, у зв`язку з чим на своє лікування він витратив 
309,94 доларів США, що еквівалентно 7 740,40 грн - за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на дату ухвалення судового рішення, які підлягають відшкодуванню відповідачем. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування витрат на таксі та придбання ліків, суд виходив із недоведеності позивачем зазначених вимог. 
 
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд виходив із того, що ушкодження здоров`я позивачу було завдано працівником авіакомпанії при обслуговуванні пасажирів під час виконання авіаперевезення, а тому відповідно до статті 1172 ЦК України, на ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ», як особу, з якою працівник перебував у трудових відносинах, покладається обов`язок відшкодувати заподіяну позивачеві майнову та моральну шкоду, розмір якої визначено з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості.
 
У серпні 2016 року ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» звернулося до суду із заявою про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року, яку ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року, залишено без задоволення. 
 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» задоволено частково, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року змінено. 
 
Зменшено розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» на користь ОСОБА_1 до 20 000,00 грн. 

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок нещасного випадку, що стався під час виконання авіаперевезення та призвів до заподіяння тілесних ушкоджень, позивачеві була завдана моральна шкода, що підлягає стягненню з відповідача, як відповідальної особи за дії його працівника, однак суд неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють зазначені правовідносини. 
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині правового обгрунтування та розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив із того, що правовідносини сторін врегульовані Варшавською конвенцією 1929 року ( далі - Варшавська конвенція), Монреальською конвенцією 1999 року (далі - Монреальська конвенція), а також Умовами договору повітряного перевезення авіакомпанії «МАУ», за змістом яких авіаперевізник відповідає за шкоду, що спричинила тілесне ушкодження пасажира, тільки за умови, що таке ушкодження відбулося на борту повітряного судна, або під час посадки чи висадки пасажира. Відхиляючи доводи відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зазначив, що хоча зазначені вище нормативні документи прямо не вказують на можливість відшкодування моральної шкоди, однак зазначене не виключає права на відшкодування моральної шкоди (психологічної, емоційної), заподіяної внаслідок фізичного болю, страждань, розмір якої не повинен перевищувати розміри встановлені Варшавською та Монреальською конвенціями, і Умовами договору повітряного перевезення ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» - 20 000 доларів США та 113100 спеціальних прав запозичення (далі - СПЗ) відповідно. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У липні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ», у якій заявник просив скасувати заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
 
Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суд першої інстанції в порушення вимог статті 74 ЦПК України 2004 року належно не повідомив заявника про розгляд справи, неправильно застосував положення частини четвертої статті 169 ЦПК України 2004 року, ухваливши заочне рішення за відсутності повторної неявки відповідача в судове засідання, та належних доказів про повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи. У порушення вимог статей 230-231 ЦПК України 2004 року, місцевий суд розглянув заяву ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року без участі заявника, належно не повідомив про дату, час та місце розгляду справи, та розглянув справу з порушенням правил виключної підсудності, оскільки, відповідно до частини четвертої статті 113 ЦПК України 2004 року позови до перевізників, що виникають з договорів перевезення вантажів, пасажирів, багажу, пошти, пред`являються за місцезнаходженням перевізника. Суд проігнорував подану відповідачем у липні 2016 року заяву про дотримання правил виключної підсудності, чим порушив основоположні принципи судочинства та норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та помилково встановлено наявність підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки, ні Повітряний кодекс України, ні Варшавська і Монреальська конвенції, ні Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу, ні Умови договору повітряного перевезення не передбачають відшкодування моральної шкоди міжнародним авіаперевізником. 
 
Суди також не врахували, що згідно з частиною першою статті 17 Монреальської конвенції, перевізник є відповідальним за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира, тільки за умови, що подія, яка стала причиною загибелі або ушкодження, відбулася на борту повітряного судна або під час посадки чи висадки пасажира, та виключає відповідальність авіаперевізника за заподіяну моральну шкоду, завдану пасажиру.
 
Крім того, частиною першою статті 17, частиною першою статті 21 та статті 29 Монреальської Конвенції, пунктом 1 глави 1, пунктом 2 глави 2 та пунктом 1 глави 4 Розділу XXVII Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу передбачена відповідальність авіаперевізника за шкоду, що спричинила тілесне ушкодження пасажира лише в межах фактичних і реально доведених пасажирами збитків, але не вище, ніж встановлений розмір компенсації. Ураховуючи, що моральна шкода не є фактичними реальними збитками, які можуть бути доведені пасажиром за неналежне його перевезення, вона не підлягає відшкодуванню. 
 
Визначений судами розмір відшкодування моральної шкоди є необгрунтованим, оскільки суди не вказали, як розмір присудженої моральної шкоди співвідноситься з силою та глибиною моральних страждань позивача, який не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та розрахунку її розміру.
 
Також, у липні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій заявник просив скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права. 
 
Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги його доводи щодо обгрунтованості розміру моральної шкоди, не врахував тривалість та характер наслідків заподіяння шкоди, не дослідив матеріали справи, що підтверджують факт заподіяння моральних та фізичних страждань, а тому дійшов помилкового висновку про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, визначеного судом першої інстанції. 
 
Узагальнені доводи заперечення (відзиву) на касаційну скаргу
 
У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» просило відхилити касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність її доводів. Зазначало, що відповідно до положень частини другої статті 910 ЦК України укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачою квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Придбавши електронні квитки на рейси Київ-Тель-Авів та Тель-Авів-Київ, позивач уклав з відповідачем договори на міжнародне повітряне перевезення за Умовами договору повітряного перевезення авіакомпанії МАУ, якими передбачена відповідальність сторін повітряних перевезень. Спеціальними нормативними актами, які регулюють правовідносини в галузі міжнародних повітряних перевезень є Варшавська конвенція, Гаазький Протокол 1955 року, Монреальська конвенція, загальнообов`язкові Резолюції та документи Міжнародної асоціації повітряного транспорту (ІАТА) і законодавство України про транспорт. З роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України 
від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» убачається, що відповідно до статті 9 Конституції чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а тому підлягають застосуванню при розгляді справ судами. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень. Жодними нормами Монреальської конвенції та Варшавської конвенції, які є спеціальними нормативними актами у галузі міжнародних авіаперевезень та регулюють спірні правовідносини сторін у галузі міжнародних повітряних перевезень пасажирів, не передбачена можливість відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Ураховуючи наведене, міжнародний повітряний перевізник не несе відповідальність за спричинену моральну (немайнову) шкоду або будь-яку іншу додаткову непідтверджену підвищену матеріальну (майнову) шкоду. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року, та витребувано справу з місцевого суду.
 
 Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року.
 
Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
 
14 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною третьою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішених вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди не оскаржуються, а тому в цій частині в касаційному порядку не переглядаються. 
 
Установлені судами фактичні обставини справи
 
Між ОСОБА_1 та ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» укладений договір на міжнародне повітряне перевезення за маршрутом Київ - Тель-Авів - Київ: 
-          рейс PS 779, що виконувався 15 квітня 2015 року, пасажири: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_2 (дружина позивача), та двоє їх малолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , сполученням Київ - Тель-Авів;
-           рейс PS 776, що виконувався 30 квітня 2015 року, пасажир ОСОБА_1 , сполученням Тель-Авів - Київ;
-          рейс PS 776, що виконувався 15 травня 2015 року, пасажири: 
ОСОБА_2 (дружина позивача), і двоє малолітніх дітей - 
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у напрямку Тель-Авів - Київ. 
 
15 квітня 2015 року під час перельоту з міжнародного аеропорту «Бориспіль» (Україна) до міжнародного аеропорту «Бен Гуріон» (Ізраїль) на борту літака, належного ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» з позивачем стався нещасний випадок. Згідно звіту про нещасний випадок бортпровідник ОСОБА_5 пролила на ОСОБА_1 окріп, внаслідок чого останній отримав опіки першого, другого та третього ступенів шиї, спини та грудної клітини.
 
Віце-президент сервісу та логістики ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» Тельпіш С. Б. в повідомленнях від 10 серпня 2015 року №04.3-11-4667 та від 15 січня 2016 року №04.3-11-4667/2 визнав факт нещасного випадку, що стався з позивачем під час міжнародної повітряної подорожі з Києва до Тель-Авів 15 квітня 2015 року, та погодився відшкодувати ОСОБА_1 понесені ним витрати на лікування у розмірі 309,94 доларів США. 
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. 
 
Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
 
Статтею 10 ЦК України встановлено, що чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. 
 
Правовідносини у галузі авіаперевезення регулюються Монреальською Конвенцією, Варшавською конвенцією та Повітряним кодексом України (далі - ПК України). 
 
Відповідно до пункту 1 статті 17 Монреальської Конвенції перевізник є відповідальним за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження  пасажира, тільки за умови, що подія, яка стала причиною загибелі або ушкодження, відбулася на борту повітряного судна або під час посадки чи висадки пасажира.
 
Статтею 20 Монреальської Конвенції передбачено, що перевізник не може виключити або обмежити своєї відповідальності за шкоду, про яку йдеться в пункті 1 статті 17, компенсація якої не перевищує 100 000 СПЗ на кожного пасажира. 
 
Перевізник не несе відповідальність за шкоду, про яку йдеться в пункті 1 статті 17, компенсація якої перевищує 100 000 СПЗ на кожного пасажира, якщо перевізник доведе, що: a) така шкода не була заподіяна через недбалість або іншу неправомірну дію чи бездіяльність перевізника або його службовців чи агентів; або b) така шкода заподіяна виключно через недбалість або іншу неправомірну дію чи бездіяльність третьої сторони.
 
З урахуванням вимог Регламенту (ЄС) Європейського Парламенту та Ради 
від 05 липня 2006 року № 1107/2006 про права інвалідів та осіб з обмеженою рухливістю при використанні повітряного простору, Регламенту (ЄС) Європейського Парламенту та Ради від 11 лютого 2004 року № 261/2004 про запровадження загальних правил компенсації та допомоги пасажирам у разі відмови у перевезенні та скасування чи тривалої затримки рейсів, Регламенту Ради (ЄС) від 09 жовтня 1997 року № 2027/97 про відповідальність перевізника у випадку інциденту, із змінами, внесеними Регламентом (ЄС) Європейського Парламенту та Ради від 13 травня 2002 року № 889/2002, Монреальської конвенції, Загальних умов перевезень пасажирів і багажу, встановлених Міжнародною асоціацією повітряного транспорту ("General Conditions of Carriage (passenger and baggage)", IATA), та резолюцій і рекомендованої практики Міжнародної асоціації повітряного транспорту (IATA) в Україні розроблено Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012 року № 735 (далі - Правила).
 
Ці Правила застосовуються до будь-якого міжнародного і внутрішнього перевезення пасажирів або багажу, яке здійснюється повітряним судном за плату або по найму, а також до перевезень повітряним транспортом, що здійснюються перевізником безкоштовно, до/з аеропортів, розташованих на території України (пункт 1 глава 1 розділу ІІ Правил).
 
Згідно з пунктом 1 глави 1 розділу XХVII Правил перевізник відповідає за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира, тільки за умови, що подія, яка стала причиною загибелі або ушкодження, відбулася на борту повітряного судна або під час посадки чи висадки пасажира. 
 
Перевізник не може виключити чи обмежити свою відповідальність за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира, за умов, зазначених у главі 1 цього розділу, сумою у розмірі 113100 СПЗ для кожного пасажира. Перевізник не відповідає за шкоду, яка спричинила загибель або тілесне ушкодження пасажира, сума якої перевищує зазначені у пункті 1 цієї глави розміри, за умов, зазначених у главі 1 цього розділу, якщо перевізник доведе, що: така шкода не була заподіяна через недбалість або іншу неправомірну дію чи бездіяльність перевізника або його службовців чи агентів з обслуговування; або така шкода заподіяна виключно через недбальство або іншу неправомірну дію чи бездіяльність третьої сторони (пункти 1, 2 глави 4 розділу XХVII Правил).
 
Пунктом 1 глави 1 розділу ХХVIII Правил передбачено, що будь-який позов щодо відповідальності перевізника стосовно заподіяної шкоди при перевезенні може бути поданий відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені Монреальською Конвенцією та чинним законодавством України, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їх відповідних прав.
 
Сторонами не оспорювалося, що 15 квітня 2015 року під час перельоту з міжнародного аеропорту «Бориспіль» (Україна) до міжнародного аеропорту «Бен Гуріон» (Ізраїль), на борту літака, належного ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ», з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, а саме: у результаті необачних дій бортпровідника ОСОБА_5 , яка пролила на нього окріп, він отримав опіки першого, другого та третього ступенів шиї, спини та грудної клітини. 
 
Відхиляючи доводи авіакомпанії «МАУ» про те, що Монреальська та Варшавська конвенції, ПК України та Правила містять вичерпний перелік підстав відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної пасажиру під час авіаперевезення, в тому числі за заподіяні тілесні ушкодження, і не передбачають обов`язок авіаперевізника відшкодовувати моральну шкоди, апеляційний суд обгрунтовано зазначив, що дійсно зазначені нормативні документи не містять прямої вказівки про відшкодування моральної шкоди пасажиру авіаперевізником, разом з тим, їх аналіз з позицій права, не виключає право пасажира на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, внаслідок отриманих ним фізичних страждань, розмір якої у сукупності з заподіяною йому майновою шкодою не може перевищувати розмір відшкодування, визначеного Монреальською і Варшавською конвенціями та Умовами договору повітряного перевезення авіакомпанії «МАУ». 
 
Верховний Суд погоджується з таким висновком апеляційного суду з огляду на те, що стаття 20 Варшавської конвенції та стаття 17 Монреальської конвенції, які визначають відповідальність перевізника за шкоду, що спричинила загибель чи тілесне ушкодження пасажиру, що сталася на борту повітряного судна, не мають чіткого розмежування заподіяної шкоди на майнову і моральну, що не виключає відповідальність авіаперевізника за заподіяну пасажиру моральну шкоду на борту повітряного судна. 
 
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. 
 
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
 
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України 
від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
 
Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій обгрунтовано виходили з того, що внаслідок нещасного випадку на борту літака, здоров`ю ОСОБА_1 була завдана шкода у вигляді опіків першого, другого та третього ступенів. Отримавши ушкодження здоров`я позивач зазнав фізичного болю та страждань, які підлягають відшкодуванню відповідачем, у розмірі, який не повинен перевищувати розмір, встановлений нормативно-правовими актами та Умовами договору повітряного перевезення МАУ (за нормами Монреальської конвенції суми до 113100 СПЗ; за нормами Варшавської конвенції до 20 000 доларів США). Ураховуючи, що суд першої інстанції не застосував положення Варшавської та Монреальської Конвенцій і Правил, але вірно вирішив спір по суті, апеляційний суд дійшов висновку про зміну судового рішення в частині правового обгрунтування та розміру моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, й обставин, за яких було спричинено моральну шкоду, зокрема необережних дій бортпровідника. 
 
Доводи касаційної скарги ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» про те, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства розглянув справу за відсутності його представника, належно не повідомивши про розгляд справи в суді першої інстанції, не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення, оскільки заявник мав можливість надати всі свої доводи, заперечення та докази до суду апеляційної інстанції. Крім того, заявник не навів переконливих аргументів, яким чином неявка представника відповідача до суду першої інстанції вплинула на повноту з`ясування судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
 
Посилання у касаційній скарзі ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» про порушення судом першої інстанції правил виключної підсудності, є неспроможними, оскільки відповідно до положень пункту 2 глави 2 розділу XXVIII Правил позови про відповідальність перевізника щодо неналежного перевезення пасажира мають бути подані за вибором позивача до суду за місцем реєстрації перевізника, за місцезнаходженням його головного офісу або за місцезнаходженням офісу перевізника, де було укладено договір перевезення. Ураховуючи, що головний офіс перевізника розташований у Дарницькому районі м. Києва, судом першої інстанції не було порушено правила виключної підсудності. 
 
Інші доводи касаційних скарг ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, яким була надана належна правова оцінка. У силу повноважень, визначених статтею 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи та визначилися з характером спірних правовідносин, вірно застосували закон, що їх регулює та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому касаційні скарги ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» та представника ОСОБА_1 - 
ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.
 
Щодо поновлення виконання оскаржуваних судових рішень
 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Оскільки ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року зупинено виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року, його необхідно поновити.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року після його апеляційного перегляду, та рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року залишити без змін.
 
Поновити виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва 
від 13 липня 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                        Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак