ПОСТАНОВА
Іменем України
 
17 вересня 2019 року
м. Київ
Справа № 910/13174/18
Провадження № 12-70гс19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді  Князєва В. С.,
судді-доповідача Бакуліної С. В.,
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л.,              Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І.,                  Ситнік О. М., Яновської О. Г.,
за участю:
секретаря судового засідання Федорченка В. М., 
позивача -Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (представники - адвокати Малярчук Ю. Б., Собко О. В.),
відповідача - Кабінету Міністрів України (представник - Полець Д. М.), 
 
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19 лютого 2019 року (головуючий Дикунська С. Я., судді Мальченко А. О., Жук Г. А.) та ухвалу Господарського суду міста Києва від                    7 грудня 2018 року (суддя Мельник В. І.) у справі № 910/13174/18 за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення 56797842475,24 грн.
1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень
1.1. У жовтні 2018 року Акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі - АТ «Укргазвидобування» ) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) про стягнення 56797842475,24 грн.
1.2. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що у  зв`язку з прийняттям КМУ постанови від 1 жовтня 2015 року № 758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку            природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі                       функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)»(далі - Постанова № 758) він був позбавлений  можливості вільно продаватиприродний газ за ринковими цінами та недоотримав  компенсацію, передбачену частиною сьомою статті 11 Закону України  «Про ринок природного газу», у розмірі 56797842475,24 грн.
1.3. Заперечення КМУ проти позову обґрунтовано відсутністю всіх елементів складу цивільного правопорушення як обов`язкової умови для застосування такої міри відповідальності, як стягнення з КМУ збитків у заявленому позивачем розмірі.  
1.4. КМУзазначив, що у випадку незгоди позивача з нормами Постанови № 758 останній не був позбавлений права оскаржити її протягом строку чинності в установленому законодавством порядку.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Господарський суд міста Києва ухвалою від 7 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19 лютого             2019 року, залучив Державну казначейську службу України (далі - Держказначейство) як співвідповідача у справі; провадження у цій справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), дійшовши висновку про те, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки відносини між АТ «Укргазвидобування» та КМУ не носять господарського характеру, а відтак позивачу з метою відшкодування шкоди необхідно звернутися до суду цивільної юрисдикції.
3. Вимоги касаційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів
3.1. Не погодившись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 19 лютого 2019 року та ухвалою Господарського суду міста Києва від 7 грудня 2018 року, АТ «Укргазвидобування» звернулося з касаційною скаргою до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
3.2. На обґрунтування касаційної скарги АТ «Укргазвидобування» зазначило, що за змістом статті 20  ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності крім спорів, передбачених у частині другій цієї статті, незалежно від суб`єктного складу таких спорів. При цьому з огляду на приписи статей 3, 7, 9, 10, 12 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та зміст і вимоги позовної заяви спір виник у зв`язку зі здійсненням позивачем господарської діяльності, а тому такий спір підлягає розгляду господарським судом.
3.3. Водночас скаржник зазначає, що, покладаючи на позивача спеціальні обов`язки, КМУ у Постанові № 758 визначив складові, передбачені пунктами 1-6 частини  четвертої статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», проте не визначив обов`язкової складової, передбаченої пунктом 7 частини четвертої цієї статті - джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки. 
3.4. Таким чином, на думку скаржника, КМУ, здійснюючи політику соціального захисту, здійснив регулювання у сфері господарювання, а саме обмежив господарську діяльність позивача у праві на вільний продаж природного газу без установлення відповідної компенсації, чим і завдав позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди у заявленому до стягнення розмірі.
4. Доводи інших учасників справи
4.1. У наданому відзиві КМУ заперечує проти доводів касаційної скарги, вказуючи на те, що останній у спірних правовідносинах, приймаючи Постанову № 758, діяв як суб`єкт владних повноважень та виконував владно-управлінські функції, визначені Конституцією України, законами України «Про Кабінет Міністрів України» та «Про ринок природного газу». 
4.2. КМУ наголошує, що цей спір виник не у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності позивача, а у зв`язку з неотриманням компенсації інших економічно обґрунтованих витрат, які позивач визначає як шкоду, заподіяну протиправною бездіяльністю КМУ.
4.3. Окрім того, КМУ зазначає, що господарська діяльність, господарські відносини та господарські зобов`язання в межах Постанови № 758 виникли між позивачем та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».
4.4. З огляду на норми статей 3, 8 ГК України КМУ зазначає, що у спірних правовідносинах останній не може виступати як суб`єкт господарювання, адже не здійснює господарську діяльність. Правовідносини, в яких виник спір, не мають господарського характеру. 
5. Позиція Великої Палати Верховного Суду у справі
5.1. Оскільки АТ «Укргазвидобування» оскаржує судові рішення з підстав порушення правил предметної та суб`єктної юрисдикції, справа разом з касаційною скаргою була прийнята до розгляду Великою Палатою Верховного Суду.
5.2. Визначаючи юрисдикцію суду під час розгляду цієї справи, Велика Палата Верховного Суду керується таким.
5.3. Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. 
5.4. За приписами частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
5.5. Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також установленими ним передумовами для звернення до суду.
5.6. У силу статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
5.7. Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
5.8. За змістом частини третьої статті 22 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.
5.9. Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів з огляду на пряму вказівку закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.
5.10. В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).
5.11. Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.
5.12. Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 цього Кодексу.
5.13. Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: він не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 ГПК України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.
5.14. За приписами частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 
1)  справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;
3)  справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;
4)   справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;
5)  справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;
6)  справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;
8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;
9)  справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;
10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;
11)  справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України «Про третейські суди», якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;
12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;
13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;
14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;
15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;
16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.
5.15. Частиною п`ятою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
5.16. Таким чином, єдиним винятком у вищевказаній нормі, що визначає юрисдикцію адміністративних судів з розгляду спорів про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, є об`єднання таких вимог з вимогою про вирішення публічно-правового спору.
5.17. Разом з тим господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.
5.18. Згідно із частинами першою та другою статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
5.19. Як убачається з матеріалів справи, предметом  розгляду у ній є вимоги про стягнення 56797842475,24 грн збитків у вигляді упущеної вигоди.
5.20. У своєму позові позивач обґрунтував сутність порушення свого права тим, що у зв`язку з прийняттям КМУ Постанови № 758 позивач був позбавлений  можливості вільно продавати природний  газ за ринковими цінами та при цьому недоотримав компенсацію, передбачену частиною сьомою статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», в заявленій до стягнення сумі.
5.21.Велика Палата Верховного Суду зазначає, що видобування та подальший продаж природного газу і, як наслідок, отримання прибутку є господарською діяльністю у розумінні статті 3 ГК України.
5.22.Водночас Велика Палата Верховного Суду визнає помилковим посилання судів попередніх інстанцій на статтю 8 ГК України, відповідно до частини першої якої держава, органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання, оскільки позивачем була заявлена до стягнення сума шкоди, яка, на думку останнього, заподіяна КМУ не як суб`єктом господарювання, а як суб`єктом владних повноважень унаслідок покладення Постановою № 758 на позивача спеціальних обов`язків щодо продажу природного газу без установлення компенсації за такі обмеження.
5.23. Позивач, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди заподіяної протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, не ставить позовної вимоги про вирішення публічно-правового спору. Тому відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України заявлені у позові вимоги мають вирішуватися за правилами цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу учасників спору.
5.24. Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
5.25. Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що за своїм суб`єктним складом спір у справі підпадає під дію статті 4 ГПК України, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкових висновків про відсутність підстав для віднесення цієї справи до юрисдикції господарських судів та необхідність її розгляду в порядку цивільного судочинства.
5.26. За таких обставин ухвала суду першої та постанова суду апеляційної інстанцій є такими, що прийняті з порушенням норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Щодо суті касаційної скарги
5.27. Пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
5.28. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 310 ГПК України).
5.29. Таким чином, касаційна скарга підлягає задоволенню, а судові рішення, що оскаржуються, - скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Щодо судових витрат
5.30. З огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду про задоволення касаційної скарги та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору.
 
Керуючись статтями 306, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
 
ПОСТАНОВИЛА:
1.  Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» задовольнити.
2.  Ухвалу Господарського суду міста Києва від 7 грудня 2018 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19 лютого 2019 року у справі № 910/13174/18 скасувати.
3.  Справу № 910/13174/18 передати до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя | В. С. Князєв
Суддя-доповідач | С. В. Бакуліна
Судді:                                       Н. О. Антонюк | О. С. Золотніков
Т. О. Анцупова | Л. М. Лобойко
В. В. Британчук | Н. П. Лященко
Ю. Л. Власов | О. Б. Прокопенко
М. І. Гриців | В. В. Пророк
Д. А. Гудима | Л. І. Рогач
В. І. Данішевська | О. М. Ситнік
Ж. М. Єленіна | О. Г. Яновська