Постанова                                      
Іменем України                                 
 
02 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 758/878/16-ц
провадження № 61-18546св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,                 Шиповича В. В.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Подільська районна у м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду                       м. Києва від 16 січня 2017 року у складі судді Шаховніної М. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року у складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання недійсним та скасування розпорядження та свідоцтва про право власності.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2013 року по 30 квітня 2015 року.                Під час перебування у шлюбі у них народилась донька ОСОБА_3 ,                      ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказувала, що її дочка проживає разом із ОСОБА_2 та перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, що підтверджується довідкою від 01 вересня 2015 року № 479, виданою відділом обліку та розподілу житлової площі Подільської районної у м. Києві державної адміністрації та довідкою форми № 3 від 28 липня 2015 року, яка видана  ЖЕД № 704 «Вітряні Гори ».
31 липня 2014 року відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної у м. Києві державної адміністрації прийнято розпорядження № 143, згідно якого кімнату площею 14,3 кв. м, яка розташована у комунальній квартирі АДРЕСА_1 передано в спільну приватну власність у рівних долях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На виконання пункту 4 вказаного розпорядження відділом з питань майна комунальної власності Подільської районної у м. Києві державної адміністрації оформлено та видано свідоцтво про право власності від 31 липня 2014 року серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 та             ОСОБА_3 
Зазначала, що постановою Вищого адміністративного суду України                         від 06 липня 2015 року визнано недійсним та скасовано розпорядження Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 02 березня              2007 року № 283, на підставі якого ізольовану кімнату площею 14,9 кв. м                            у комунальній квартирі АДРЕСА_1 було включено до числа службових приміщень. Вказувала, що при проходженні процедури приватизації ОСОБА_2 умисно чи без умислу ввів її в оману, не повідомивши, що розпорядження від 02 березня 2007 року № 283 оскаржується ним у судовому порядку, а тому у разі його скасування їх дочка мала б право на кімнату площею 14,9 кв. м у порядку, передбаченому статтею 54 ЖК УРСР. 
Знаючи про оскарження вказаного розпорядження, вона б не надала згоди на приватизацію кімнати її дочкою та колишнім чоловіком.
Враховуючи вищевикладене з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд визнати недійсним та скасувати розпорядження від 31 липня 2014 року № 143 відділу з питань майна комунальної власності Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про передачу у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 50/100 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 31 липня 2014 року серії НОМЕР_1 .
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 травня             2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судові рішення судів попередніх інстанції мотивовані тим, що при здійсненні приватизації спірної кімнати не було порушено вимог законодавства України та прав позивача, її дочки щодо приватизації, оскільки була надана письмова згода всіх повнолітніх членів сім`ї на приватизацію кімнати, що свідчить про дотримання Положення про порядок передачі квартир (будинків) у приватну власність громадян, а тому відсутні правові підстави для скасування та визнання недійсним розпорядження від 31 липня 2014 року № 143 відділу з питань майна комунальної власності Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про передачу у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 50/100 частини квартири АДРЕСА_1 та свідоцтва про право власності від 31 липня 2014 року                            серії НОМЕР_1 . 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким направити справу на новий розгляд до місцевого суду.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.
 
Відповідно до Розпорядження в.о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 07 червня 2019 року № 631/0/226-19 та Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня     2019 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що під час приватизації кімнати у квартирі АДРЕСА_1 вона помилково надала згоду на участь у приватизації її дочкою під впливом обману зі сторони її колишнього чоловіка - ОСОБА_2 , оскільки останній не повідомив їй інформацію, яка була необхідна для прийняття нею обдуманого та зваженого рішення.
Під час укладення шлюбу з ОСОБА_2 їй було відомо, що 07 серпня            2013 року Подільським районним судом м. Києва у справі № 758/9091/13 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (колишня дружина ОСОБА_2 ) до Подільської районної державної адміністрації, третя особа - Подільське РУ ГУ МВС України в м. Києві, про надання звільненої кімнати у користування, у задоволені позову відмовлено з тих підстав, що на час ухвалення вказаного судового рішення спірна жила кімната буда включена до складу службових приміщень Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві відповідно до розпорядження Подільської районної державної адміністрації від 02 березня 2007 року № 283, а позивачі не є співробітниками Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві і не відносяться до категорії працівників, яким може бути надано спірне жиле приміщення. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва                           від 30 жовтня 2013 року залишено без змін рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 серпня 2013 року. 
Натомість, під час приватизації кімнати площею 14,3 кв. м, яка розташована у комунальній квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не повідомив їй про той факт, що розпорядження від 02 березня 2007 року        № 283, на підставі якого йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог у вищевказаній справі, оскаржується ним у судовому порядку. Крім того, вказане розпорядження постановою Вищого адміністративного суду України визнано недійсним та скасовано.
Зазначає, що її згода на приватизацію була надана помилково у зв'язку із її обманом ОСОБА_2 , який визнав вказані обставини під час розгляду даної справи. Якби вона знала про оскарження ОСОБА_2 розпорядження, яким було сусідню кімнату квартири переведено до статусу службових приміщень, вона б не надала згоди на приватизацію кімнати в інтересах своєї дитини, з метою в майбутньому надати їй можливість реалізувати право, передбачене статтею 54 ЖК УРСР і звернутися до Подільської районної державної адміністрації м. Києва з відповідною заявою від імені наймача кімнати, яким був ОСОБА_2 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У серпні 2017 року Подільська районна в м. Києві державна адміністрація подала заперечення на касаційну скаргу, вказуючи, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
З 04 вересня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2015 року.
 
Від даного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
З довідки відділу обліку та розподілу житлової площі Подільської районної державної адміністрації в м. Києві від 01 вересня 2015 року № 479 вбачається, що ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_3 перебувають на квартирному обліку. 
 
Розпорядженням № 143 відділу з питань майна комунальної власності Подільської районної державної адміністрації в м. Києві передано в спільну сумісну власність в рівних долях ОСОБА_2 та його доньці ОСОБА_3 50/100 частини квартири АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про право власності від 31 липня 2014 року серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 . 
 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було подано заяву встановленої форми на приватизацію кімнати площею 14,3 кв. м. Дана заява від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 була підписана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
 
До вказаної заяви ОСОБА_2 було додано довідку про склад сім`ї наймача квартири, в якій вказано, що станом на момент подачі заяви про приватизацію у квартирі АДРЕСА_1 проживають та мають право на житло ОСОБА_2 та ОСОБА_3  
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.
 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
 
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.
 
Аналогічні положення містяться у пункту 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян.
 
Пунктом 1 статті 5 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло, тобто, передача квартир у власність здійснюється тільки наймачам і членам їх сімей.
 
Згідно пункту 4 статті 5 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.
 
Відповідно до положень статей 1, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», за якими передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири, при цьому до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.
 
Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян передбачено, що громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. 
За неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини.
 
Судами встановлено, що ОСОБА_2 було подано заяву встановленої форми на приватизацію кімнати площею 14,3 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 . Дана заява від імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 була підписана позивачем (а. с. 52).
 
До вказаної заяви ОСОБА_2 було додано довідку про склад сім`ї наймача квартири, в якій вказано, що станом на момент подачі заяви про приватизацію у квартирі АДРЕСА_1 проживають та мають право на житло ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 64).
 
У своїй письмовій заяві до органу приватизації ОСОБА_1 висловила волю неповнолітньої ОСОБА_3 відносно приватизації конкретного житла. (а. с. 52).
 
Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що під час приватизації спірної кімнати не було порушено прав позивача та її дитини, оскільки було дотримано вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян. 
 
Статтею 4 ЦПК України 2004 року передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
 
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа, має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. 
 
Частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
 
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що зміст правочину не повинен суперечити положенням інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
 
Таким чином, враховуючи письмову згоду батьків малолітньої                 ОСОБА_3 щодо приватизації спірної кімнати у квартирі АДРЕСА_1 , подання ними всіх необхідних документів та вчинення дій, передбачених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для визнання недійсним та скасування розпорядження відділу з питань майна комунальної власності Подільської районної у м. Києві державної адміністрації                            від 31 липня 2014 року № 143 та свідоцтва про право власності від 31 липня 2014 року серії НОМЕР_1.
 
Саме по собі неповідомлення ОСОБА_2 своєї колишньої дружини щодо оскарженням ним розпорядження Подільської районної державної адміністрації від 02 березня 2007 року № 283 не може бути підставою для скасування оскаржуваного розпорядження та свідоцтва про право власності, оскільки такі видані відповідно до вимог закону та не суперечать Конституції України. Крім того, в своїй письмовій заяві до органу приватизації ОСОБА_1 висловила волю неповнолітньої ОСОБА_3 відносно приватизації конкретного житла, тому її право на приватизацію ніким не порушено.
 
Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.
 
Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій з дотриманням вимог              статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановили правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано відмовили ОСОБА_1 у задоволенні позову.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                        С. Ф. Хопта
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович