Постанова
Іменем  України 
 
14 серпня 2019 року          
м. Київ
 
справа № 536/1625/16-ц
провадження № 61-21215св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Кременчуцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, головний державний виконавець Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Маліннікова М. В.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 березня 2017 року в складі судді Клименко С. М. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року в складі колегії суддів: Лобова О. А., Гальонкіна С. А., Хіль Л. М.,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - Кременчуцький РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області), головного державного виконавця Кременчуцького РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області Маліннікова М. В. про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень.
 
Позовна заява мотивована тим, що у Кременчуцькому РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області на виконанні перебувають виконавчі провадження, які відкриті на підставі виконавчих листів щодо примусового виконання рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до нього про розподіл спільного майна подружжя, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі
193 582,50 грн як 1/2 частини депозитних вкладів у АТ «Банк «Фінанси і кредит», та 500,00 грн компенсації вартості автомобільного причепа, а усього 194 082, 50 грн, а також судовий збір у розмірі 2 396,42 грн. 
Постановами головного державного виконавця від 15 серпня 2016 року та                                    19 жовтня 2016 року накладено арешт на його кошти, які містилися на відкритих рахунках на його ім`я у Полтавському обласному управлінні публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Ощадбанк»), Полтавському ГРУ публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та акціонерному товаристві «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») у межах суми 149 027,50 грн.
Вважав, що головний державний виконавець не міг арештовувати відкриті на його ім`я рахунки у вказаних банках, оскільки такі рахунки були відкриті ним не як фізичною особою для особистих потреб, а як фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності. Також посилався на те, що рішенням суду, на підставі якого видано виконавчий лист та проводилися виконавчі дії здійснено розподіл конкретних коштів, які знаходилися на депозитному рахунку в акціонерному товаристві Банк «Фінанси і кредит» (далі - АТ Банк «Фінанси і кредит»), проте щодо рахунків у цьому банку державним виконавцем не було проведено жодних дій.
 
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд: визнати противною постанову головного державного виконавця Кременчуцького РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області Маліннікова М. В. від 15 серпня 2016 року у виконавчому провадженні № 50573896 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 на рахунках у ПАТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 та скасувати її; зняти арешт з указаних рахунків.
 
Також, у жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся ще з одним позовом до Кременчуцького РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області, головного державного виконавця Кременчуцького РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області Маліннікова М. В. про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, у якому просив визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Кременчуцького РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області Маліннікова М. В.:
від 28 березня 2016 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 50573896 в частині арешту коштів боржника на рахунках 
№ НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 у АТ «Ощадбанк»;
від 04 травня 2016 року у виконавчих провадженнях № 50573896 та № 50575079 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій;
від 28 березня 2016 року у виконавчому провадженні № 50575079 про звернення стягнення на доходи боржника; 
від 28 березня 2016 року у виконавчому провадженні № 50575079 про приєднання виконавчих проваджень до зведеного;
зобов`язати Кременчуцький РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області перерахувати на рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_1 у АТ «Ощадний банк України» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 стягнуті з указаних рахунків на рахунок відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Кременчуцького міського районного управління юстиції грошові кошти у розмірі 
66 021,37 грн, а також перерахувати на особовий рахунок ОСОБА_1 стягнуті 
у червні 2016 року з його пенсії грошові кошти у розмірі 560,90 грн;
стягнути з Кременчуцького РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 листопада 
2016 року позов ОСОБА_1 до Кременчуцького РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області, головного державного виконавця Кременчуцького РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області Маланнікова М. В. про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області, головного державного виконавця Кременчуцького РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області Маліннікова М. В. про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень і об`єднано в одне провадження.
 
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 березня 
2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області 
від 16 травня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження обставин на які посилався позивач у обґрунтування заявлених вимог.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У червні 2017 рокуОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та задовольнити позовні вимоги.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.
 
Відзив інших учасників справи на касаційну скаргу не подано
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Справа передана до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судом установлено, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 01 березня 2016 року, позов ОСОБА_2 до 
ОСОБА_1 про визнання права власності на депозитні вклади, поділ спільного майна подружжя, витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення грошової компенсації задоволено частково. 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини депозитних вкладів, тобто на 193 582,50 грн у АТ «Банк «Фінанси та кредит», здійснених ОСОБА_1 у загальному розмірі 387 165,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь                             ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 193 582,50 грн як 1/2 частини депозитних вкладів у АТ «Банк «Фінанси та кредит» та 500,00 грн компенсації вартості автомобільного причепа, а усього 194 082,50 грн. Зобов`язано передати автомобільний причіп ПР 183141 (2011) синій, номер шасі НОМЕР_10, державний номерний знак НОМЕР_4 , вартістю 1 000,00 грн у власність ОСОБА_1 Зобов`язано ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 належне їй майно: пилосос «Ракета», килими на підлогу у кількості 4 штук, шафу для одягу, книжкову шафу, шафу для посуду та шафу для білизни. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2 396,42 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
18 березня 2016 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області, на підставі указаного рішення, видано виконавчі листи.
 
Постановами головного державного виконавця Кременчуцького РВДВС Головного ТУЮ у Полтавській області від 21 березня 2016 року на підставі указаних виконавчих листів відкриті виконавчі провадження № 50573896 щодо стягнення боргу у розмірі 194 082,50 грн та № 50575079 щодо стягнення боргу - 2 396,42 грн.
 
Указані постанови були направлені на адресу боржника ОСОБА_1 22 березня 2016 року за вихідними номерами 4680 та 4684 простою кореспонденцією та 
04 квітня 2016 року вручені під розписку останньому особисто.
 
Постановами головного державного виконавця від 21 березня 2016 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, зокрема: автомобіль Skoda Octavia, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 та будинок АДРЕСА_1 у межах суми звернення стягнення - 194 082,50 грн.
 
Постановою головного державного виконавця від 28 березня 2016 року об`єднано виконавчі провадження № 50573896 та № 50575079 у зведене виконавче провадження № 50641707.
 
Постановою головного державного виконавця від 28 березня 2016 року накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , які містяться на рахунках 
ПАТ «Укрінбанк» номери НОМЕР_11, НОМЕР_6 , НОМЕР_7 та 
АТ «Ощадбанк» № № НОМЕР_1 , НОМЕР_3 на його ім`я в межах суми звернення стягнення - 216 246,81 грн.
 
Постановою головного державного виконавця від 28 березня 2016 року звернуто стягнення на доходи боржника, а також стягнуто витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 60,00 грн.
 
Постановою головного державного виконавця від 04 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 60,00 грн.
 
Також встановлено, що постановами головного державного виконавця 
від 25 травня 2016 року зупинено виконавчі провадження № 50575079 та 
№ 50573896 на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року, якою зупинено виконання рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 грудня 
2015 року до закінчення касаційного провадження у справі.
 
Постановою головного державного виконавця від 08 червня 2016 року поновлено ВП № 50575079 щодо стягнення боргу у розмірі 2 396,42 грн, оскільки його фактично виконано.
 
Постановою головного державного виконавця від 15 серпня 2016 року накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , які містяться на рахунках 
ПАТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Ощадбанк» на його ім`я у межах суми звернення стягнення 149 027,24 грн.
 
Постановою головного державного виконавця від 19 жовтня 2016 року накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , які містяться на рахунках 
АТ «УкрСиббанк» номери НОМЕР_8 та НОМЕР_9 на його ім`я.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до положень Конституції України - судове рішення є обов`язковим до виконання.
 
Статтею 14 ЦПК України 2004 року встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом.
 
Відповідно до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
 
Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
 
У виконавчому документі обов`язково зазначається резолютивна частина рішення, яке підлягає виконанню (стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
 
Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що державному виконавцю надано право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення, якщо зміст його резолютивної частини є нечітким або ж незрозумілим.
 
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що, державний виконавець не вправі на свій розсуд тлумачити зміст резолютивної частини судового рішення, навпаки - зобов`язаний вчиняти передбачені законом дії для примусового виконання рішення суду у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом.
 
Частиною сьомою статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що звернення стягнення на кошти та інше майно фізичних осіб-підприємців здійснюється також за правилами цієї глави.
 
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 на обґрунтування своїх вимог посилався на те, що рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року підлягає виконанню шляхом звернення стягнення виключно на грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку в АТ «Банк «Фінанси та кредит», а також про те, що стягнення боргів з фізичної особи-підприємця можна звертати лише з майна, що належить такій особі, а не з майна, що належить фізичній особі, яка зареєструвала таке підприємство.
 
У абзаці третьому резолютивної частини судового рішення на виконання якого було видано виконавчий лист № 536/2145/15-ц зазначено: «стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 193 582,50 грн як 1/2 частини депозитних вкладів у АТ «Банк «Фінанси та кредит» та 500,00 грн компенсації вартості автомобільного причепа, а всього 194 082,50 грн».
 
Статтею 383 ЦПК України 2004 року встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідного до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
 
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що скарга вважатиметься прийнятною, у разі, якщо під час виконавчих дій діями або бездіяльністю державного виконавця будуть порушені права чи свободи сторін провадження.
 
Таким чином, враховуючи те, що суди не встановили обставин, які б свідчили про порушення державним виконавцем вимог закону при винесенні постанов про звернення стягнення на доходи боржника, арешт його майна та грошових коштів та об`єднання виконавчих проваджень до зведеного провадження або перевищення їх повноважень, при цьому ОСОБА_1 не надав доказів, що його права чи свободи було якимось чином порушено, виходячи з положень статей 383, 387 ЦПК України 2004 року, дійшли правильного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання таких постанов неправомірними та їх скасування.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення підлягають залишенню без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 березня 
2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року 
залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                             С. Ю. Бурлаков
                                                                                      Є. В. Коротенко
                                                                                      В. М. Коротун
В. П. Курило