Постанова
Іменем України
10 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 463/3348/16-ц
провадження № 61-32783св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В., 
учасники справи:
позивач -Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго",
відповідачі:- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 березня 2017 року у складі судді Гирича С.В. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 серпня                   2017 року у складі суддів: Цяцяка Р.П., Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2016 року Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" (далі - ЛМКП "Львівтеплоенерго") звернулося з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому позивач просив суд з урахуванням збільшення позовних вимог, солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі  12 453,92 грн., інфляційні нарахування в сумі 1186,66 грн., 3% річних в сумі 231,53 грн., а всього 13 872,11 грн., а також судовий збір в сумі 1378,00 грн, за періоди з 01 липня 2014 року по 31 серпня 2016 року.  
Позов мотивовано тим, що відповідачі є споживачами послуг                                    ЛМКП «Львівтеплоенерго» та зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги централізованого опалення у встановлений термін. Проте не сплачують плату за послуги з централізованого опалення, в результаті чого утворилась заборгованість, яка  становить 13 872,11 грн. 
З урахуванням наведеного, просили позовні вимоги  позов задовольнити в повному обсязі. 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 березня 2017 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року позов ЛМКП «Львівтеплоенерго» задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 12 453,92 грн., а також 1 186,66 грн. інфляційних втрат та 231,53 - 3% річних, а всього - 13 872,11 грн. 
Стягнуто в рівних частинах з відповідачів на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір в розмірі                    1378,00 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої? інстанції?, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, тому споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Разом з тим, здійснене відповідачами самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку не звільняє їх від обов`язку здійснити оплату за надання житлово-комунальних послуг.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та постановити нове рішення яким в задоволенні пазовому відмовити в повному обсязі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано  з Личаківського районного суду м. Львова вищезазначену цивільну справу № 463/3348/16-ц.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції та апеляційний суд ухвалили судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, необґрунтовано відхилені її доводи про те, що у зв`язку з фактичним відключення від мережі центрального опалення має місце факт відсутності фактичного надання послуг позивачем. 
Крім того, судами не дано оцінки недобросовісній поведінці                                    ЛМКП «Львівтеплоенерго» до якого 25 січня 2015 року було подано заяву про безпідставність нарахування оплати за послуги центрального опалення. Крім того, позивачем не надано належних доказів, на підтвердження тарифів за якими розрахована вартість наданих послуг з централізованого опалення.
Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу
Заперечень на касаційну скаргу від позивача до Верховного Суду не надходило .
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом встановлено, що ЛМКП «Львівтеплоенерго», будучи наділеним повноваженнями виконавця послуг з договором приєднання про надання послуг надавало послуги з теплопостачання належної якості до будинку АДРЕСА_1 , тобто будинку, в якому проживають відповідачі.
Згідно договору приєднання про надання послуг від 1 липня 2014 року виконавець зобов`язаний своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим договором.
Судом встановлено, що відповідачі, отримавши послуги з централізованого опалення квартири, від виконання обов`язку по їх оплаті ухилилися та допустили утворення заборгованості за періоду з 01 липня 2014 року по 31 серпня                        2016 року, яка становить 13 872,11 грн.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Так, в розумінні статті першої  Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі є споживачами, як фізичні особи, які отримують або мають намір отримати житлово-комунальні послуги, яким у відповідності до положень пункту другого частини першої статті 13 Закону являються послуги з централізованого опалення.
Відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Крім цього, положеннями статті 68 ЖК України передбачено обов`язок квартиронаймачів нести витрати по оплаті комунальних послуг.
У відповідності до договору приєднання про надання послуг від 01 липня                  2014 року, виконавець зобов`язаний своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим договором.
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. 
Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.
Відповідно до пункту першого частини третьої статті  20  Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Згідно з пунктом третім частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, тому споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.
Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі.
Таким чином суд встановивши фактичні обставини справи, встановили, що відповідачі, отримавши за спірний період послуги з централізованого опалення належної якості, зобов`язані були оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів, а тому прийшли до вірного висновку про задоволення позову. 
Доводи касаційної скарги про те, що відповідачами здійснено відключення від стояка опалення у спірній квартирі, а тому вони не мають сплачувати послуги з централізованого опалення не заслуговують уваги з наступних підстав. 
Так, відповідно до пункту 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630 (зі змінами, внесеними Постановою КМ України від 31 жовтня 2007 року № 1268) встановлено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від             22 листопада 2005 року № 4 (зі змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 06 листопада 2007 року № 169), встановлено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, яка передбачає наявність дозволу на таке відключення у формі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП, яка створюється рішенням органу місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.
У м. Львові така комісія утворена рішенням виконавчогокомітету Львівської міської ради від 20 березня 2006року № 297 «Про утворення постійно діючих міжвідомчих комісій з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання при виконкомі міської ради та районних адміністраціях».
Проте, відповідачами не подано до суду дозволу на відключення квартири                   АДРЕСА_1 (співвласниками якої є відповідачі і у якій вони проживають) від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води згаданого житлового будинку, а тому доводи касаційної скарги стосовно того, що згадана квартира є від`єднано від системи центрального теплопостачання до уваги приймаються та спростовані судом першої та апеляційної інстанції. 
За вище наведених обставин Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суд першої та апеляційної інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування судового рішення - відсутні, доводи касаційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої та апеляційної інстанції. 
Інші аргументі касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 27 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 серпня 2017 року залишити без задоволення. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             В. М. Сімоненко
 
С.Ю. Мартєв
 
Є. В. Петров