ПОСТАНОВА
Іменем України

13 вересня 2019 року 
Київ

справа №826/963/17
адміністративне провадження №К/9901/22119/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Калашнікової О.В.,
суддів - Білак М.В., Губської О.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 826/963/17
за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.  Києві про скасування постанови про накладення штрафу
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2017 року (прийняту одноособово суддею Абловим Є.В.) та на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Степанюка А.Г., суддів: Кузьменка В.В., Шурка О.І.).
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі також - позивач, ПАТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до суду з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.  Києві (надалі - відповідач, Шевченківський районний відділ ДВС у м.  Києві ГТУЮ у м.  Києві), в якому просило скасувати постанову від 05 жовтня 2016  року №43858674 про накладення штрафу.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2017  року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відмовлено повністю.
3. Рішення судів обґрунтовані тим, що оскільки рішення суду у наданий строк добровільно ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не виконано, будь-яких дій, передбачених статтею 36 Закону України «Про виконавче провадження», позивачем не вчинено, відповідачем правомірно винесено постанову від 05 жовтня 2016 року №43858674 про накладення штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
4. Крім того судами зазначено, що позивачем також не вчинялися дії щодо усунення перешкод чи незрозумілостей пов`язаних їх забезпеченням виконання рішення суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. 29 червня 2017 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України».
6. У касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
7. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (позивача у справі):
7.1. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
7.2. Позивач вказує, що повідомив держаного виконавця про виконання пунктів 6 та 7 вимоги від 06 червня 2012 року № 05-14/444 та про неможливість виконання рішення суду у зв`язку з тим, що ні в пункті вимоги Державної фіскальної служби України, ні у рішенні суду у справі № 2а-17251/12/2670 не визначено винних осіб, з яких позивачу необхідно стягувати шкоду.
7.3. Під час здійснення перевірки не встановлено меж матеріальної відповідальності посадових осіб ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а тому виконавчий документ в частині виконання пункту 2 вимоги про відшкодування шкоди за рахунок посадових осіб не відповідає приписам частини четвертої статті 136 Кодексу законів про працю України.
7.4 Крім того позивач зазначає,що державним виконавцем не здійснювалась ні перевірка виконання рішення суду ні оцінка причин поважності його невиконання, а тому постанова про накладення штрафу від 05 жовтня 2016  року №43858674 є протиправною. ПАТ «НАК «Нафтогаз України» повідомляло відповідача про неможливість виконання у повному обсязі рішення суду, однак останнім вказані обставини враховані не були.
8. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не надавав.
IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
9. Державним виконавцем Шевченківського районного відділу ДВС у м.  Києві ГТУЮ у м.  Києві 03 липня 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №43858674 відповідно до виконавчого листа, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва 13 травня 2014 року у справі №2а-17251/12/2670.
10. Виконавче провадження відкрито з метою виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 02 квітня 2014 року у справі №  2а-17251/12/2670, якою зобов`язано ПАТ «НАК «Нафтогаз України» виконати вимогу ДФІ України від 06 червня 2012 року №05-14/444, а саме, пунктів 2 та 3 щодо відшкодування за рахунок винних осіб шкоди в сумі
1 840 606,00 грн. та коригування в обліку вартості активів на загальну суму 2  510  446,20 грн.
11. ПАТ «НАК «Нафтогаз України» листом від 03 жовтня 2016 року повідомило, що вимога державного виконавця, яка ґрунтується на пункті 2 вимоги ДФІ України від 06 червня 2012 року №05-14/444, не може бути виконана, оскільки ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не погоджується з висновком щодо безпідставної сплати грошових коштів у сумі 1 840 606,00 грн. та зі змісту судового рішення не вбачає за можливе встановити винних осіб. Також, що пункт 3 вимоги про зобов`язання відкоригувати в обліку вартості активів на загальну суму 2 510 446,20 грн. не може бути виконаний, оскільки ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не погоджується з висновком щодо безпідставного підписання актів на дану суму за договором доручення від 05.02.2001 року №14/41.
12. Державним виконавцем 05 жовтня 2016 року винесено постанову №43858674 про накладення штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 5 100,00 грн. 
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА  Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
13. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
14. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
15. Відповідно до підпункту четвертого пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
16. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
17. Відповідно до статті 1 Закону України 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
18. Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.
19. Частиною другою статті 11 цього Закону встановлено, що державний виконавець здійснює необхідні заходи, щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.
20. Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. 
21. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (частина друга статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»). 
22. Згідно частини третьої цієї статті у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
23. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. 
24. Відповідно до частини першої статті 75 Закону «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.
25. Частиною першою статті 75 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
26. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
27. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).
28. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
29. Судами попередніх інстанцій встановлено, та вбачається з матеріалів справи, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» направлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 03 липня 2014 року №43858674 у якій вказано, що боржнику необхідно у семиденний строк самостійно виконана ти рішення суду, однак позивачем не надано доказів виконання виконавчого листа № 2а-17251/12/2670. 
30. Судами встановлено, що позивач не виконував рішення суду у зв`язку з неможливістю вчинення дій щодо його виконання, оскільки: не вбачав за можливе встановити винних у завданні матеріальної шкоди (збитків) осіб, у той час як у вимозі ДФІ України коло таких осіб не окреслено; положення Кодексу законів про працю України встановлюють ряд обмежень щодо відшкодування шкоди за рахунок працівників підприємства, його керівників, а також визначають граничні строки звернення власника або уповноваженого ними органу до суду з питань стягнення з працівника матеріальної шкоди.
31. Державний виконавець наділений правом накладати на боржника штраф тільки у разі невиконання рішення суду у встановлений строк без поважних причин. Враховуючи викладені обставини суд касаційної інстанції вважає, що оскільки рішення суду позивачем у наданий строк добровільно не виконано відповідачем правомірно винесено постанову про накладення штрафу від 05 жовтня 2016 року №43858674.
32. Разом з тим, суд вказує, що статтею 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця за власною ініціативою або за заявою сторони, звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання, однак як встановлено судами попередніх інстанцій позивач не звертався до суду чи до державного виконавця із відповідною заявою. 
33. Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що можливість державного виконавця звернутися до суду з відповідної заявою не нівелює обов`язок боржника забезпечити виконання рішення суду, а, у випадку виникнення складнощів при його виконанні, вжити заходів щодо його роз`яснення, встановлення або зміни способу і порядку виконання, тощо. 
34. Суд не бере до уваги твердження позивача, що державним виконавцем не здійснювалась перевірка виконання рішення суду та оцінка причин поважності його невиконання, оскільки позивач не вчиняв передбачених законом дій для виконання рішення суду у добровільному порядку протягом двох років, з моменту відкриття виконавчого провадження 03 липня 2014 року до моменту винесення постанови про накладення штрафу 05 жовтня 2016 року.
35. Враховуючи викладене Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень норм процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
36. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VI. Судові витрати
37. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - залишити без задоволення.
2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2017 року у справі №826/963/17 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
О.В. Калашнікова
М.В. Білак
О.А. Губська 
Судді Верховного Суду