ПОСТАНОВА
Іменем України

18 жовтня 2019 року 
Київ
справа №815/7285/14
адміністративне провадження №К/9901/8592/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області
на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року (головуючий суддя - Кравченко М.М.)
та на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2015 року (колегія суддів: головуючий суддя - Потапчук В.О., судді - Жук С.І., Семенюк Г.В.)
у справі №815/7285/14
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Столес Лоджистік»
до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області
про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Столес Лоджистік» (далі - Товариство) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до  Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - ДПІ у Суворовському районі), в якому просило: 

-          визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.12.2014 № 000382203; 

-          визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, що виразилися у внесенні до АІС «Податковий блок» «Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» коригування показників податкового кредиту та податкових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОЛЕС ЛОДЖИСТІК» з податку на додану вартість на підставі Акту перевірки від 03.12.2014 № 4805/15-54-22-03; 

-          зобов`язати Державну податкову інспекцію у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області вилучити з АІС «Податковий блок» «Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» інформацію про результати перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОЛЕС ЛОДЖИСТІК», оформленої актом від 03.12.2014 № 4805/15-54-22-03; 

-          зобов`язати Державну податкову інспекцію у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області відновити в АІС «Податковий блок» «Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» дані податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОЛЕС ЛОДЖИСТІК», шляхом внесення до них даних, визначених у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період січень-серпень 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ «Броклідер Інформ», ТОВ «Мікатрейд», ТОВ «Компанія Укрпромторг».

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило про протиправність оскаржуваних дій та податкового повідомлення - рішення контролюючого органу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № 000382203 від 15.12.2014; в іншій частині позовних вимог відмовлено;

- стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОЛЕС ЛОДЖИСТІК» суму сплаченого судового збору в розмірі 182 грн 70 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення відповідача, при цьому вказав, що ДПІ у Суворовському районі додаткових коригувань на підставі акту перевірки від 03.12.2014 №4805/15-54-22-03 в обліковій картці з податку на додану вартість Товариства (крім нарахувань за податковим повідомленням - рішенням від 15.12.2014 №000382203) не проводила, а дії контролюючого органу щодо включення, виключення, зміни даних у системі АІС «Податковий блок» «Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» самі по собі не тягнуть настання будь-яких негативних наслідків для позивача та жодним чином не порушують його права.

Сторони оскаржили зазначене судове рішення в апеляційному порядку.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОЛЕС ЛОДЖИСТІК" задоволено, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів - залишено без задоволення. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року скасовано та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволено повністю:

-          визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № 000382203 від 15.12.2014;

-          визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, що виразилися у внесенні до АІС "Податковий блок" "Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" коригування показників податкового кредиту та податкових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОЛЕС ЛОДЖИСТІК" з податку на додану вартість на підставі Акту перевірки від 03.12.2014 року №4805/15-54-22-03;

-          зобов`язано Державну податкову інспекцію у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області вилучити з АІС "Податковий блок" "Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" інформацію про результати перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОЛЕС ЛОДЖИСТІК", оформленої актом від 03.12.2014 року № 4805/15-54-22-03;

-          зобов`язано Державну податкову інспекцію у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області відновити в АІС "Податковий блок" "Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" дані податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОЛЕС ЛОДЖИСТІК", шляхом внесення до них даних, визначених у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період січень-серпень 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ "Броклідер Інформ", ТОВ "Мікатрейд", ТОВ "Компанія Укрпромторг".

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд апеляційної інстанції зазначив про протиправність дій контролюючого органу, що полягали у внесенні до АІС «Податковий блок» коригування показників податкового кредиту та податкових зобов`язань позивача з податку на додану вартість лише на підставі акту документальної позапланової виїзної перевірки (далі - Акт перевірки) від 03.12.2014 №4805/15-54-22-036 на суму 601       248 грн, а також вказав, що податкових повідомлень-рішень на зазначену суму на підставі вказаного Акту перевірки  відповідачем не приймалося, а сам акт не віднесений законом до обставин, які зумовлюють зміну розміру грошових зобов`язань позивача.

Не погодившись з зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає про нереальність господарських операцій укладених між позивачем та ТОВ «Броклідер Інформ», ТОВ «Мікатрейд», ТОВ «Компанія Укрпромторг» посилаючись при цьому на інформацію, отриману від органів державної податкової служби щодо неможливості проведення зустрічних звірок зазначених контрагентів.

24 січня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2015 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

28 липня 2015 року від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він зазначає про законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій та безпідставність доводів, викладених в касаційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи,  на підставі направлення від 20.11.2014 № 565/15-54-22-03 (том 12 а.с. 111) та наказу від 20.11.2014 № 1128 (том 12 а.с. 112), в період з 20.11.2014 по 26.11.2014 співробітниками Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області проведено позапланову документальну виїзну перевірку позивача по взаємовідносинам з контрагентами: ТОВ «Броклідер Інформ», ТОВ «Мікатрейд», ТОВ «Компанія Укрпромторг» за період з 01.01.2014 року по 31.08.2014 року.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт №4805/15-54-22-03 від 03.12.2014 (далі - Акт перевірки) (т.1 а.с.17-90).

Контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог:

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6       ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 49 334,00 грн, у тому числі за липень 2014 року - 49 334,00 грн;

- п.185.1       ст.185, п.187.1       ст.187, п.201.1, п.201.2, п.201.4       ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено відсутність об`єктів оподаткування по операціях з продажу послуг, придбаних у ТОВ «Броклідер Інформ», ТОВ «Мікатрейд», ТОВ «Компанія Укрпромторг» за період з 01.01.2014 по 31.08.2014 у розумінні       ст.185 Податкового кодексу України       всього на суму 601 248, 00 грн;

п.185.1       ст.185, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6       ст.198, п.201.1, п.201.2, п.201.4       ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено відсутність об`єктів оподаткування по операціях з придбання послуг у ТОВ «Броклідер Інформ», ТОВ «Мікатрейд», ТОВ «Компанія Укрпромторг» за період з 01.01.2014 по 31.08.2014 року у розумінні       ст.185 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту всього у сумі 601 248,00 грн.

Контролюючий орган посилаючись на акти ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 04.08.2014 №2263/26-55-22-08/38887648 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Броклідер Інформ» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період 01.04.2014 по 04.08.2014», ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 27.03.2014 № 336/26-58-22-07-17/38354571 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Компанія Укрпромторг» щодо підтвердження господарських відносин з постачальниками та покупцями за період 01.01.2014 по 31.01.2014», ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 28.08.2014 №2009/26-59-22-09/39055764 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Мікатрейд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.03.2014 по 31.03.2014», ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 03.06.2014 № 1372/26-59-22-05/39055764 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Мікатрейд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період квітень 2014 року» дійшов висновку про відсутність фактів реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Броклідер Інформ», ТОВ «Мікатрейд», ТОВ «Компанія Укрпромторг».

За результатами перевірки та на підставі акту, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.12.2014 №000382203, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 74       001 грн, у тому числі за основним платежем 49 334 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 24 667 грн (т.1 а.с.91).

В обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган зазначив, що господарські операції              між Товариством та його контрагентом - ТОВ «Броклідер Інформ» не мали реального характеру, а надані документи первинного бухгалтерського обліку не підтверджують правильності визначених Товариством податкових зобов`язань за наслідками здійснення цих операцій.

Податкове повідомлення - рішення на зазначену в Акті перевірки суму завищення податкового кредиту у розмірі 601 248, 00 грн контролюючим органом не приймалося.

Відповідно до       статті 159 КАС України       (в редакції, що діяла до 15.12.2015) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.      Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведені вимоги кореспондуються з приписами       статті 242 КАС України       (в редакції, що діє з 15.12.2015).

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України в редакції, що була чинною на момент їх виникнення.

Відповідно до пункту       статті       198 ПК       України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до       статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом       193.1       статті       193       цього       Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які мають відображати реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

При цьому, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст.         71 Кодексу адміністративного судочинства України, (тут і далі у редакції чинній на час вирішення спору), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч.       1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між позивачем (Замовник) та               ТОВ «Броклідер Інформ» (Виконавець) укладено договір на перевезення вантажів     №01/14 від 01.04.2014 (том 3 а.с.145-146), за умовами якого Замовник, на підставі укладених договорів з власниками вантажів, доручає Виконавцю отримання, перевезення та здачу отримувачам зовнішньоторгових вантажів, а Виконавець виконує доручення замовника по перевезенню та доставці вантажів із морських портів на адреси отримувачів, тобто виконує транспортне та експедиторське обслуговування вантажів.

У ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було надано належну оцінку доказам, наданим позивачем та зібраними судами на підставі ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування своїх податкових зобов`язань за результатами господарських відносин з ТОВ «Броклідер Інформ».

Так, судами досліджено первинні документи, які згідно з п.       44.1 ст.       44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку, зокрема такі як акти надання послуг, рахунки на оплату, експедиторські звіти, податкові накладні, тощо (том. 7 а.с.108-131).

Вказані документи, містять відомості які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентом.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною четвертою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Аналогічна норма закріплена частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону від 03.10.2017).

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладеного договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій з зазначеним контрагентом, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час вирішення спору), за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем податкові зобов`язання за господарськими операціями з вказаним вище контрагентом сформовано безпідставно за господарськими операціями, які не виконувались.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента суб`єкта господарювання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки остання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Зокрема посилання контролюючого органу на наявність акту про неможливість проведення зустрічної звірки, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, під час складення таких актів будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаних актів з відображенням в них окремих відомостей, зокрема щодо нереальності операцій, не відповідають критерію юридичної значимості, а отже не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № 000382203 від 15.12.2014;

При цьому, Верховний Суд вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для скасування постанови суду першої інстанції  та задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, що виразилися у внесенні до АІС "Податковий блок" "Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" коригування показників податкового кредиту та податкових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОЛЕС ЛОДЖИСТІК" з податку на додану вартість на підставі Акту перевірки від 03.12.2014 року №4805/15-54-22-03; зобов`язання Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області вилучити з АІС "Податковий блок" "Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" інформацію про результати перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОЛЕС ЛОДЖИСТІК", оформленої актом від 03.12.2014 року № 4805/15-54-22-03; зобов`язання Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області відновити в АІС "Податковий блок" "Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" дані податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю "СТОЛЕС ЛОДЖИСТІК", шляхом внесення до них даних, визначених у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період січень-серпень 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ "Броклідер Інформ", ТОВ "Мікатрейд", ТОВ "Компанія Укрпромторг", виходячи з наступного.

Так,  пунктом 61.1 статті 61 ПК України встановлено, що податковим контролем є система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 ПК України).

Відповідно до ст. 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Підпунктом 72.1.1 п. 72.1 статті 72 встановлено, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань (Пункт 74.2 статті 74 ПК України).

Згідно з пунктом 75.1 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 86.1 статті 86 ПК України встановлено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем внесено до АІС «Податковий блок» «Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» коригування показників податкового кредиту та податкових зобов`язань Товариства з податку на додану вартість на підставі акту документальної позапланової  виїзної перевірки від 03.12.2014 №4805/15-54-22-03 на суму 601       248 грн. Податкових повідомлень-рішень на зазначену суму контролюючим органом не приймалося.

Вирішуючи питання про правомірність здійсненого контролюючим органом коригування, Верховний Суд виходить з того, що висновки, викладені у довідках чи актах, є відображенням дій податкових інспекторів та не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків, а відповідно, включення суб`єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку також не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

Включення суб`єктом владних повноважень до баз даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника. Інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

За таких обставин дії контролюючого органу щодо внесення до баз даних інформації, отриманої внаслідок проведення податкової перевірки, у тому числі й складеного за її результатами акта, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків зі збирання доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження відповідних операцій, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку. Зазначені дії самі собою не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав та не породжують для нього обов`язкових юридичних наслідків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Частиною 1 статті 345 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами документами у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального права, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до помилкового скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 345, 349, 352, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області - задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2015 року скасувати, залишивши в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                       І. А. Гончарова

Судді                                                                                                          І. Я. Олендер

                                                                                                            Р. Ф. Ханова