ПОСТАНОВА
Іменем України

16 жовтня 2019 року 
Київ
справа №810/4545/18
касаційне провадження №К/9901/11629/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В. 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2019 (головуючий суддя - Мельничук В.П., судді: Ісаєнко Ю.А., Лічевецький І.О.) у справі №810/4545/18 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій, 
В С Т А Н О В И В:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 у вересні 2018 року звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.
Київський окружний адміністративний суд рішенням від 08.11.2018 позовні вимоги задовольнив.
Головне управління ДФС у Київській області 01.02.2019 (згідно зі штампом вхідної кореспонденції канцелярії суду) подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. 
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15.03.2019 відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з визнанням підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними. 
Головне управління ДФС у Київській області 24.04.2019 звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, у якій просило скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2019 та прийняти судове рішення про направлення справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме статтей 121, 241, 243, 248, 256, 295, 299 Кодексу адміністративного судочинства України.
У касаційній скарзі відповідач зокрема, вказує, що оскільки апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції була подана через суд першої інстанції, тому у суду апеляційної інстанції були наявні усі матеріали справи, які підтверджують викладені обставини щодо дати отримання оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Верховний Суд ухвалою від 12.07.2019 касаційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2019 у справі №810/4545/18 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій прийняв до розгляду та відкрив по ній касаційне провадження.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Суд апеляційної інстанції перевіряючи апеляційну скаргу на відповідність її формі та змісту, визначених статтею 296 Кодексу адміністративного судочинства України, з`ясував, що скаржником не дотримано вимоги вказаної статті, а саме до апеляційної скарги не було додано документ про сплату судового збору та докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції. 
У зв`язку з тим що, апеляційна скарга була оформлена з порушенням вимог встановлених статтею 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції ухвалою від 20.02.2019 залишив апеляційну скаргу відповідача без руху на підставі частини другої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою судом апеляційної інстанції встановлено строк протягом десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом надання:
доказів про час отримання копії судового рішення суду першої інстанції (конверт, в якому судове рішення було надіслано адресату чи довідка поштового відділення зв`язку);
документу про сплату судового збору.
Також суд апеляційної інстанції в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху зазначив, що у разі невиконання зазначених вище вимог у визначений строк апеляційна скарга буде повернута особі, що її подала.
У межах встановленого ухвалою від 20.02.2019 строку Головне управління ДФС у Київській області звернулося до суду апеляційної інстанції із клопотанням про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги щодо надання документу про сплату судового збору. Вказане клопотання обґрунтоване обмеженим фінансуванням з державного бюджету через проведення безспірного списання коштів. При цьому клопотання про надання доказів про час отримання копії судового рішення суду першої інстанції скаржником суду апеляційної інстанції не надано.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15.03.2019 відмовив у задоволенні клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги щодо надання документу про сплату судового збору. Цією ж ухвалою суд апеляційної інстанції визнав наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.
Скаржник, подаючи клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги щодо надання документу про сплату судового збору не обґрунтовував, яким чином додатковий час сприятиме виконанню вимоги суду щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги по цій справі, а також скаржником  не надано суду апеляційної інстанції жодних доказів  можливості в подальшому сплатити суму судового збору.
Статтею 296 Кодексу адміністративного судочинства України однією з вимог апеляційної скарги визначено надання документу про сплату судового збору.
Зі змісту положень частини першої статті 169, частини другої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що невиконання вимог статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема щодо надання документу про сплату судового збору, при зверненні з апеляційною скаргою є підставою для постановлення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для надання особі, яка подає апеляційну скаргу, усунути вказані недоліки. Така ухвала повинна містити інформацію щодо недоліків апеляційної скарги, способу їх усунення і встановлювати строк, достатній для вчинення відповідних процесуальних дій, який може бути продовжено у відповідності до частини першої  статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд може відтермінувати особі, яка звертається до суду, зокрема з апеляційною скаргою, виконання обов`язку щодо усунення недоліків апеляційної скарги, в тому числі щодо сплати судового збору, на певний строк, у разі наявності в такої особи об`єктивних перешкод для своєчасного вчинення таких дій.
При цьому суд, вирішуючи питання про продовження процесуального строку, повинен врахувати обставини, які б вказували на реальну можливість виконання процесуального обов`язку з усунення недоліків.
Як зазначено вище, відповідач, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, не виконав вимоги до апеляційної скарги щодо надання документу про сплату судового збору, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції було залишено апеляційну скаргу без руху та встановлено скаржнику достатній строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
При цьому, скаржник звернувся до суду з клопотанням про продовження строку на усунення недоліків, у зв`язку із обмеженим фінансуванням з державного бюджету через проведення безспірного списання коштів. 
Органи доходів і зборів є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто, суб`єктом, що реалізує свою владну компетенцію.
Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.
Особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, а невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися підставою для продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції правомірно відмовив відповідачу у продовженні строку для усунення недоліків апеляційної скарги.
Вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху щодо надання доказів про час отримання копії рішення суду першої інстанції скаржником не виконано, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
Суд касаційної інстанції проаналізував положення статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням статті 169 Цього Кодексу та дійшов висновку, що невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху щодо надання документу про сплату судового збору та доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції є підставою для повернення апеляційної скарги.
Натомість судом апеляційної інстанції визнано неповажними підстави пропуску строку на апеляційне оскарження та відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
При обчисленні строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції керувався положеннями частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та дійшов висновку, що останнім днем подання апеляційної скарги на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 був день із датою  10.12.2018.
Суд апеляційної інстанції визнаючи підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними вказав, що рішення суду першої інстанції прийнято 08.11.2018 в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу відповідачем було подано 01.02.2019. Відповідач в апеляційній скарзі підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження вказав, що повний текст рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 ним отримано 03.01.2019. Однак, вказаною особою до апеляційної скарги не було надано належних доказів на підтвердження часу отримання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 (конверт, в якому судове рішення було надіслано адресату чи довідка поштового відділення зв`язку). В матеріалах справи відсутні докази про час отримання відповідачем рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2018.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Отже, із вказаних положень вбачається, що першим днем для подачі апеляційної скарги був день із датою 08.11.2018, а останнім днем, з урахуванням вихідних днів був день із датою 10.12.2018.
Відповідно до частини другої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Відповідно до частини третьої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених  частиною другою  статті 299 цього Кодексу.
Вказані норми передбачать право відповідача на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, оскільки він є учасником справи, якому рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 не було вручено у день його проголошення або складення.
Відповідач скориставшись правом на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження заявив клопотання про поновлення такого строку визначивши підставою - отримання копії оскаржуваного рішення суду 03.01.2019.  
При розгляді клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження у суду апеляційної інстанції були наявні матеріали справи №810/4545/18, у зв`язку з чим суд мав дослідити питання щодо направлення копії оскаржуваного рішення суду першої інстанції відповідачу, а також питання щодо його отримання.
Дослідження таких обставин має значення для обчислення строку на апеляційне оскарження та забезпечення права відповідача на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2018, визначене частиною другою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, у справі міститься супровідний лист від 12.11.2018 про направлення копії рішення від 08.11.2018 учасникам справи. На зворотному боці вказаного супровідного листа міститься штамп відділу документального забезпечення і контролю (канцелярія) з підписом та датою (27.12.2018) про одержання для відправлення.
Суду апеляційної інстанції необхідно було врахувати вказану обставину, а також відсутність в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення відповідачу копії рішення суду першої інстанції та можливість витребування у суду першої інстанції такого рекомендованого повідомлення.
Крім того, суд апеляційної інстанції, врахувавши обставину щодо відсутності в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення відповідачу копії рішення суду першої інстанції та положення частини п`ятої  статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», відповідно до яких судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, мав можливість перевірити дату надсилання судом першої інстанції оскаржуваного рішення до Єдиного державного реєстру судових рішень.
З оскаржуваної ухвали не вбачається, що судом апеляційної інстанції було враховано положення Закону України «Про доступ до судових рішень» щодо права учасників справи на ознайомлення із судовим рішенням в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Суд апеляційної інстанції мав би надати належну оцінку вказаним положенням та встановити, що оскаржуване рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 надіслано судом 26.12.2018, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі судових рішень 02.01.2019 та оприлюднено 03.01.2019.
Зі встановлених обставин вбачається, що в період з 08.11.2018 до 03.01.2019 відповідач не міг ознайомитися із оскаржуваним рішенням в Єдиному державному реєстрі судових рішень та не міг бути обізнаний про прийняття судом першої інстанції рішення від 08.11.2018.
Суд касаційної інстанції, з огляду на встановлені обставини, вважає, що суд апеляційної інстанції передчасно визнав наведені відповідачем підстави пропуску строку апеляційного оскарження, неповажними.
Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку поважності підстав пропуску строку апеляційного оскарження, не з`ясував усіх обставин справи, у зв`язку з чим дійшов передчасного необґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому пунктом 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.
За правилами частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області задовольнити. 
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2019 у справі №810/4545/18 скасувати. 
Справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду                                                                                       Т.М. Шипуліна
                                                                                                                                                                                                                                                                                   Л.І. Бившева
                                                                                                          
                                                                                                      В.В. Хохуляк